To nyfundne norske Rune-lndskrifter fra den 

 ældre Jærnalder. 



Af 



Sophus Bugge. 



(Med en lithographeret Plade) 



Gjentagne Gange har jeg fremhævet Vigtigheden af de med 

 den længere Rækkes Runer skrevne Indskrifter, af hvilke den aller- 

 største Del hører hjemme i et af de tre nordiske Lande. 1 Disse 

 Indskrifter er ved Siden af den gotiske Bibeloversættelse og endel 

 mindre Stykker i gotisk Sprog de ældste kjendte sammenhængende 

 Prøver af germansk Tungemaal overhoved. Enkelte af dem er 

 vistnok noget ældre end den Tid, da Vulfila virkede, flere er indtil 

 omkring 300 Aar yngre. For os blive Indskrifterne særlig vig- 

 tige derved, at de er de eneste umiddelbare Levninger der er 

 gjæmte til os af det Sprog, som taltes i de tre nordiske Lande 

 før ottende Aarhundred. Sammen med den arkæologiske Behand- 

 ling af jordfundne Sager maa da den sproglige Undersøgelse af 

 disse Indskrifter være det vigtigste Hjælpemiddel til at lære at 

 kjende det Folkeslags Nationalitet, som boede i Norden i omtrent 

 de syv første Aarhundreder af vor Tidsregning. 



Medens Arkæologien fyldigere og fra flere Sider belyser Folkets 

 Kultur, Eiendommelighed og Udbiedelse, kan den ikke med fuld 

 Bestemthed besvare Spørsmaalet om dets Æt og Slægtskab med 

 andre Stammer. Dette Svar maa Sproggranskningen kunne give. 



Naar Sproggranskerne hidtil ikke er blevne enige om, i hvilket 

 Forhold det ældste nordiske Kunesprog staar til andre germanske 



1 Jeg tager her ikke Hensyn til don afændrede og udvidcile Form af Rune- 

 skriften, som forekommer i oldcngclske Indskrifter. 



