323 



Vinkel tydelig, men denne Vinkels Spids gaar saa langt ned, at Runen 

 ikke kan have været M E; desuden spores nedenfor Vinkelens 

 Spids Forlængelse af den Skraastreg, som gaar fra venstre nedad 

 modhøire. Rune 3 maa være X G. Der sees Spor af begge Skraa- 

 streger, tydligst af den, som gaar fra høire ned mod venstre; Ru- 

 nen kan ikke være M D, der er ikke Spor af lodrette Sidestave. 

 Rune 4 utvilsomt A; nederste Kvist er ikke tydelig, men øines 

 dog. Rune 5 Y'> Kvisten til venstre er noget utydelig, og Midt- 

 staven øines øverst oppe næsten ikke. Rune 6 \> P er vel vanske- 

 ligst at læse af alle Runerne. Den lodrette Stav er tydelig, deri- 

 mod Krumstaven yderst utydelig, men jeg kunde sikkert følge den 

 et lidet Stykke paa Midten. Rune 7 A; øverste Kvist er utydelig. 

 Rune 19 $ 0; øverste Vinkel er yderst utydelig, men Benet til 

 venstre øines dog. Runen kan ikke være G. Alle de øvrige Ru- 

 ner er umiskj endelige, uagtet der er skallet endel af flere. 



DAGAr er den for det ældste Runesprog regelrette Form, 

 der svarer til oldn. Dagr. Dette Navn er samme Ord som Appel- 

 lativet dagr Dag og betegner da velManden som „den straalende". 

 Dag er i den historiske Tid sædvanligt Navn i Norge, hvor det 

 endnu høres; i Valdres har jeg ikke fundet det, men rundt om i 

 Nabobygderne kan det paavises. Hos tydske Folk brugtes sjældnere 

 Bag usammensat som Mandsnavn, se Forstemann. I Formen 

 DAGAr har vi et nyt Vidnesbyrd om, at Endelsen Ar findes i 

 Nominativ Ental uden Hensyn til hvilken Konsonant der gaarforud, 

 saaledes som jeg imod Gislason har antaget (Aarbøger f. nord. 

 Oldkynd. 1870, S. 189 f.; 1872, S. 195) og som nu uigjendri velig er 

 bevist. 



Pk& er Accusativ Hunkjøn i Flertal, = got. pus, oldnorsk 

 pær; her med Betydning „ disse". Denne Form er i en nordisk 

 Indskrift fra den ældre Jærnalder af stor Vigtighed, og vi tør af 

 den gjøre flere Slutninger: 



1) Naar vi i én og samme Indskrift har Selvlyden A i PAr 



ved Siden af i RUNO og FAIHIDO, saa synest» Ar og oldnorsk 



pær ikke, som jeg i Tidskr. f. Phil. VII, 358 antog, at være ud- 



gaaet fra den i Gotisk foreliggende Form pos. PAr synes at være 



21* 



