326 



Det Verbum, der i almindelig Oldnorsk svarer til det. vi læse 

 paa Einang-Stenen. betegner: male, tegne, bemale, overdrage med 

 noget (især noget glimrende) og bøies Iste Ps. Ent. fd (bevaret i For- 

 men fdh med enklitisk Iste Persons Pron.), Præt. f ada, Præt. Pep. 

 fddr. Disse Former passe til samme Bøining som elska, saa at Præs. 

 Ind. fd kunde opfattes som sammendraget af fda, fada af fdada, fdår 

 af f iadr ; få vilde da være udgaaet fra en Grundform faihdn. Men 

 dermed lader FAIHIDO i Einang-Indskriften sig ikke forene; dette 

 forudsætter vistnok Infin. *faifyaih Vi maaaltsaaved oldn. få, fada 

 (istedenfor fæja, fada) ligeoverfor ■■fniltjan, FAIHIDO antage den 

 samme Overgang fra en Klasse af svage Verba til en anden, som 

 ved oldn. strd, strdda, strddr ligeoverfor got. straujan, stravida, 

 stravips, ved bplva, bvlvada ligeoverfor got. balvjan, balvida, ved isl. 

 uioh-a, molvadi ligeoverfor det gamle molca. molda, got. malrjun. 

 Til *faihjan, FAIHIDO svarer fuldstændig det oldhøitydske fthian. 

 der oversættes ved : variare, discriminare, spargere, tinguere pictura: 

 oht. gifehta forholder sig med Hensyn til t til FAIHIDO som oht. 

 pranta til got. brannida. Et fuldstændig tilsvarende Verbum lindes 

 ogsaa i Oldengelsk: i det oldengelske, rimelig nordengelske, Glossar, 

 som Mone efter et Haandskrift i Epinal, der skal være fra første 

 Halvdel af 9de Aarhundred, har udgivet i Anzeiger f. Kunde d. 

 teutsch. Vorzeit 1838, staar som Nr. 641 pingit, fachit. 1 Dette 

 Jachit vilde i gotisk Form hede *fai1t<ip og i det ældste nordiske 

 Runesprog *FAIHIt> (jfr. BARIUTIf> paa Stentofte-Stenen). 



FAIHIDO hører altsaa til samme Afdeling af samme Kla^>e 

 af svage Verba som DALIDUN paa Tune-Stenen, lorudsat at dette 

 er = (/oI/hIhh; TAWIDO tilhører en anden Afdeling (den der om- 

 fatter Verberne med kort Rodstavelse) af samme Klasse. Rod- 

 stavelsen i FAIHIDO viser Lydforhold, der er de samme som i 



1 Samme Glossar er efter et Hskr. fru 9<lc Aarh. i Erfurt uilgivet i Neue Jahrb. 

 f. Philol, u. Padng. 13ter Supplementbd. S. 257 ff. Der staar som Nr. 205: 

 Pingit, faethit ; denne Feil har ledet Leo til hans „Emendation u Pinguescit, 



ftilteA, hvorved det rette aldeles forsvindcr. Oldeng. fdgian, fdgode variare synes 

 dcrimod at avarc til oldn. /(h/a, fdgaAa gjere Klank, udsmykke, dyrke. Oldn. 



fæyja, fatgda gjorc blank, rense er forskjelligt hande fra Jd og fra fdga 



