327 



Gotisk og som ved Bevarelsen af Tvelyden er mere antike end Lydfor- 

 holdene i ethvert andet nu kjendt germansk Sprog. Men det fortje- 

 ner at mærkes, at den Ensartethecl i Lydforhold, som Vilhelm Thom- 

 sen har paavist mellem germanske (særlig gotiske eller nordiske) Ord, 

 der er optagne i Finsk, og Ordformer i det ældste nordiske Rune- 

 sprog, ogsaa her kommer til Syne. Hvor Oldnordisk har å eller 

 ved Omlyd æ, der er opstaaet af oprindeligt m, har nemlig Finsk 

 ai og Lappisk oftest aj, f. Eks. finsk airid, lapp. ajras Sendebud 

 = oldn. Qtr eller arr, got. airus (Thomsen S. 50); finsk laina 

 = oldn. Mn (smst.). Finsk viser i Laanord fra Germansk ligeledes 

 Spor af h i Indlyden, der er tabt i almindelig Oldnordisk, men 

 bevaret i Gotisk og i det ældste nordiske Runesprog, dog ogsaa 

 i andre germanske Sprog, se Thomsen S. 65. Efterdi d i oldn. 

 fada vistnok maa være opstaaet af ai paa en Tid, da endnu ikke 

 Omlyden fra ai til $i i andre Ordformer var indtraadt, saa se vi 

 ogsaa heraf, at Omlyd i Rodstavelsen tilhører et Sprogtrin, som 

 falder længe efter Einang-Stenens Tid. Hvis jeg har tolket MW 

 paa Krogstad-Stenen i Upland rigtig som Mdvi, saa maa dette, 

 hvis vi ei vil antage en fra Einang-Indskriften forskjellig Sprog- 

 form, udfyldes MAIWI, ikke, som jeg i Aarbøger f. nord. Oldk. 

 1871 S. 197 antydede, MAWI. 



Med Hensyn til Endelsen slutter FAIHIDO sig til TAWIDO 

 paa Guldhornet, WORAHTO paa Tune-Stenen. Jeg har anden- 

 steds søgt at vise, at i Iste Person vidner om nordisk Sprog- 

 form; se Tidskr. f. Philol. VII, 221 f., Aarbøger f. nord. Oldk. 

 1870, S. 211 f. 



9 FAIHIDO giver os et nyt Eksempel paa, at Runeristeren taler 

 i Iste Person, men viser tillige, at „jeg" som eget Ord derved er 

 unødvendigt; jfr. Tidskr. f. Philol. VIII, 188. Jeg tror tidligere 

 tilstrækkelig at have vist, at de Tvil, man har næret om, at man 

 i Rune-Indskrifter kan sige: „Jeg gjorde, jeg skrev o. s. v.", er 

 ugrundede. Disse Tvil haaber jeg nu for bestandig at kunne bringe 

 til at forstumme ved at anføre den ene Linje af Kårnbo-Indskriften 

 i Sodermanland, der er skreven med væsentlig samme Runer som 

 Rok-Indskriften og som jeg selv har gransket: [STAIJN PINA 



