328 



[A]FT MIK SIALBn IS ATT KAU TLF BR UP UR MIX 

 UABB I AK HEAT' 11 ?), 



PAr RUNO FAIHIDO paa Einang-Steneu viser ligesom RUNO* 

 WARITU paa Jårsberg-Stenen, at Verbet i det ældste Runesprog 

 ogsaa i Prosa kan staa til Slutning efter Objektet. 



Endelig fortjener FAIHIDO Opmærksomhed som et Bindeled 

 mellem den ældre og den yngre Jærnalders Rune-Indskrifter. Ud- 

 trvkket fd runar, dererkjendt fra Haavamaal, erikkegjængs i nor- 

 diske Rune-Indskrifter fra den kristelige Tid: f då i med eller uden 

 Tilføielse af runar læses kun i de mest gammeldags af de med 

 den kortere Rækkes Runer skrevne Indskrifter. I Danmark kjen- 

 des det fra Helnæs- og Flemløse-Stenene paa Fyn, der høre til de 

 allerældste danske med den kortere Rækkes Runer skrevne Indskrif- 

 ter. I Sverige forekommer det paa Rok-Stenen, der har bevaret saa 

 meget ældgammelt, samt i flere helsingske Indskrifter, der er nær- 

 mere eller fjærnere beslægtede med den paa Rok-Stenen freni- 

 trædende Indskrift-Typus og som alle ogsaa i andet har bevaret 

 ældgamle Eiendommeligheder. I Norge kj endes Udtrykket kun 

 fra en eneste Sten med den kortere Rækkes Runer, og denne 

 tør (hvis Råfsal-Stenen i Baahus-Len ikke regnes for norsk) siges 

 at være uden Sammenligning den ældste af alle hidtil fundne norske 

 Runestene med særlig nordiske Runer. Stenen, hvis Bevarelse 

 skyldes Provst Fritzner og som er indkommen til Universitetets 

 Samling i 1872, er funden i en Gravhaug paa Gaarden Valdby i 

 Tjølling Sogn i Larviks Fogderi. Den har følgende Indskrift: 



AUARPrFAPAULr 

 hvorved det dog maa mærkes, at der for sidste A mulig skal læses 

 / (FAPlj og at andet U (i ULr) er meget usikkert. 



Einang-Stenen har nu ikke Navnet paa den Afdøde, til hvis 

 Minde Runerne er ristede. Det er uvist, om en Indskrift, som 

 meddelte dette, har staaet paa den modsatte Bredside. Eieren af 

 Stenen paastod, at der ogsaa paa den nu skriftløse Bredside havde 

 været en Indskrift, og Muligheden heraf lader sig ikke benegte. 

 Der var tydelige Spor til, at Sten-Flingrer paa denne Side var 

 slaaet af, og Stykker af samme Stenart fandtes paa Jorden tæt 



