359 



rigt Bytte, som Vikingetiden maa have tilført de nordiske Lande. 

 Vistnok har man af og til fundet Luxusstykker i Vikingetidens 

 Grave, f. Ex. smukt sølvindlagte Vaaben og Tøier, indvirkede med 

 Guid og Sølv, 1 men de ere paafaldende faa mod den overvældende 

 Masse af simplere Gjenstande, og de Smykker, som findes i disse 

 Grave, ere kun yderst sjelden af ædelt Metal, almindelig af Bronce. 

 Efter de i de nordiske Museer bevarede Fund fra yngre Jernalder 

 skulde man tro, at den har været forholdsvis fattig paa Guid, og 

 at den i denne Henseende navnlig har staaet langt tilbage for den 

 ældre Jernalder. Et Fund, som det her omtalte, indeholder en 

 stærk Advarsel mod saadanne hastige Slutninger og erindrer os 

 om, at Jordfundene af mange Grunde maa give en noget ensidig 

 Forestilling om den Tids Kultur, som de tilhøre. For den yngre 

 Jernalders Vedkommende maa her især lægges Mærke til, at den 

 langt overveiende Mængde af Fund er Gravfund, og det er for- 

 længst bemærket, at man i hedensk Tid sjelden har nedlagt meget 

 kostbare Sager i Grave. Man tør vel idethele sige, at kun de 

 Færreste have faaet sin bedste Dragt og sine ypperste Vaaben 

 med i Graven; de kostbareste Stykker have i Kegelen Arvingerne 

 beholdt. 



Som vi have seet, kan heller ikke Guldsporen efter de lagt- 

 tagelser, som ere gjorte paa Findestedet, antages at have fulgt 

 sin Eiermand i hans Grav. Den maa, som det har vist sig at være 

 Tilfældet med de fleste jordfundne Oldsager af større Metalværdi, 

 enten være tilfældigt tabt paa Stedet eller ogsaa være nedlagt i 

 Jorden i den Hensigt midlertidigt at gjemme den der. Efter den 

 Omhu, hvormed Jorden blev undersøgt rundtomkring, er der ikke 

 mindste Rimelighed for, at der nu er mere at tinde, uagtet man 

 ialfald skulde have ventet at tinde Magen til Sporen med sit til- 

 hørende Remsmykke. De talrige Fund af Jernsporer, som ere 

 gjorte i Grave fra yngre Jernalder i Norge, vise, at denne Tids 

 Ryttere have brugt Sporer paa begge Fødder, og Guldsporen bæ- 



1 Se herom især Worsaaes Beskrivelse af Gravfundet ved Mammen i Aarbøger 

 for nord. Oldkyndighed 1869, 203 ff. 



