363 



ist, als dass es von dergleichen mitreden konnte. Jenes naturliche 

 einfache, ja einfåltige Selbstbewusstsein kann nicht einmal die 

 Frage verstehen, geschweige sie beantworten". Derefter forklares, 

 at Selvbevidsthedens Udsagn: „Jeg kan gjøre hvad jeg vil", kun 

 gaaer paa vore Handlingers o: vore legemlige Actioners Afhængig- 

 hed af vor Villie, men ikke paa vore Villiesacters Uafhængighed, 

 hvad der overhoved ligger udenfor Selvbevidsthedens Sphære. Selv- 

 bevidstheden indeholder blot Villien selv, men ikke de Villien 

 bestemmende Grunde, der ligge i Bevidstheden om andre Ting, i 

 Objecternes Verden. 



Dette er nu væsentlig rettet mod Cartesius, der netop vil 

 grunde Tanken om Friheden paa Selvbevidsthedens umiddelbare 

 Udsagn („Libertatis indifferentiæ, quæ in nobis est, nosita conscios 

 esse, ut nihil sit, quod evidentius & perfectius comprehendamus) , 

 imod hvem allerede Leibnitz havde bemerket, „at vi egentlig ikke 

 kan føle vor Uafhængighed, og ikke altid opdage de mangengang 

 umerkelige Aarsager, hvoraf vor Beslutning afhænger". „Det er," 

 tilføier Leibnitz, „som om Magnetnaalen fandt Behag i at vende 

 sig mod Nord; thi den vilde troe at vende sig uafhængig af nogen 

 anden Aarsag, idet den ikke blev den magnetiske Materies umer- 

 kelige Bevægelse var". (Leibn. Theod. 1, 50). 



Det er ikke min Hensigt her nøiere at drøfte enten Leibnitz's 

 eller Schopenhauers Beviis for, at Selvbevidstheden Intet lærer om 

 den frie Villie, og jeg kan indtil Videre gjerne indrømme, at Selv- 

 bevidsthedens Taushed om Villiens Afhængighed ikke er en til- 

 strækkelig Garantie for dens virkelige Uafhængighed. Hvad jeg 

 vil bemerke, er kun, at derved det af det throndhjemske Viden- 

 skabers-Selskab opkastede Spørgsmaal ingenlunde er besvaret. 

 Thi der spørges ikke blot om, hvorvidt Selvbevidstheden umiddel- 

 bart indeholder, udsiger Noget om den frie Villie, men om denne 

 kan bevises, demonstreres af hiin. Spørgsmaalet stilles ikke blot 

 til Selvbevidstheden, men meget mere til Forstanden og Fornuften, 

 der kun skulle gaae ud fra Selvbevidsthedens Factum og Begreb 

 for at see, hvad deraf kan udledes — uanseet, om Selvbevidsthe- 



