364 



den netop er sig dette bevidst eller ikke. Der er i og for sig 

 ingen Umulighed i, at paa denne Maade Selvbevidsthedens blotte Fac- 

 tum kan have nødvendige Conseqventser eller Forudsætninger, som 

 den selv ikke veed af. Saaledes have f. Ex. Mange meent af Selv- 

 bevidstheden at kunne bevise Menneskets Udødelighed, uden at de 

 dermed have havt den Tanke, at Mennesket var sig sin Udødelig- 

 hed umiddelbart bevidst. Vi skulle her naturligviis ikke under- 

 søge, hvorvidt hine Beviser ere lykkedes eller kunde lykkes; dette 

 er i ethvert Tilfælde et aabent Spørgsihaal. Og paa samme Maade 

 er det et Spørgsmaal, om hvorvidt det kan lykkes, af Selvbevidst- 

 heden at bevise Menneskets frie Villie — uanseet, om Selvbevidst- 

 heden selv umiddelbart kan give tilstrekkelig Oplysning derom 

 eller ikke. 



Det forstaaer sig: hvis Sch. virkelig kunde siges at have (hvad 

 han vistnok mener) fyldestgj ørende beviist, at der overhoved ikke 

 kan gives nogen fri menneskelig Villie, saa vilde deri ogsaa ligge, 

 at den frie Villie ikke kunde bevises af Selvbevidstheden; thi hvad 

 der i sig selv er umuligt, kan heller ikke paa nogen Maade med 

 Føie bevises at finde Sted. Den, der har beviist det mere Om- 

 fattende, har eo ipso, om end indirecte, beviist det derunder Ind- 

 befattede. Men vi komme her let i en farlig Nærhed til den be- 

 kjendte Sætning: qui nimium probat nihil probat. Og det er et 

 stort Spørgsmaal, om den berømte Philosoph her ikke netop har 

 beviist for Meget, og af den Grund Intet. Hvad vi i denne Sam- 

 menhæng især ville udhæve, er, at Grunden, hvorfor det ikke er 

 lykkedes og ikke kunde lykkes Schopenhauer at bevise sin deter- 

 ministiske Sats, netop turde ligge i, at hau ikke tilstrækkelig 

 har vurderet Selvbevidsthedens Betydning — Noget, der endog 

 maaske kunde være Grundfeilen i al Determinisme. Schopenhauer 

 kunde saameget mindre faae Syn for den betydningsfulde Forbin- 

 delse mellem Selvbevidsthed og Frihed, som han ifølge sit hele 

 Standpunct henviser Bevidstheden og Villien til to ganske forskjel- 

 lige Verdner. For at oplyse dette maae vi gaae en Smule tilbage 

 til Grundforudsætningerne i det schopenhauerske System og navn- 

 lig opsøge dets Rødder i det kantiske. 



