368 



kun som en Formodning — at „das Ding an sich" dog tilsidst 

 turde falde sammen med Selvbevidstheden. 



Skulde det altsaa end være saa, som Kant og efter ham Scho- 

 penhauer mener, at Jeget eller Bevidstheden paatrykker alle andre 

 Gjénstande, netop forsaavidt de ere dens Gjenstande, en Form af 

 Nødvendighed, der ikke erbegrundet i Gjenstandens i sig værende 

 Væsen, saa vil dog dette ikke gjælde om Selvbevidstheden, da 

 hine Bevidsthedens Former netop maae være et Udtryk af dennes i 

 sig værende Væsen. Den Frihed, som Schopenhauer altsaa vil 

 hævde den i sig værende Villie, forsaavidt som denne ikke skal 

 være afhængig af nogen for den selv fremmed Bevidsthedens Lov, 

 faaer her den mere concrete og positive Betydning kun at have 

 sin Lov og Bestemmelse i sig selv. Allerede heraf sees, at Friheden 

 og Selvbevidstheden ikke ere hinanden uvedkommende, men at 

 tvertimod Selvbevidstheden er den væsentlige Betingelse for 

 Friheden. 



Sætte vi end for et Øieblik Spørgsmaalet om ,,das Ding an 

 sich" ud af Betragtning, saa er det i ethvert Fald en Misviis- 

 ning hos Schopenhauer, at han tænker sig Villien (gjerne om 

 man vil: den empiriske Villie) i et ganske udvortes og tilfældigt 

 Forhold til Selvbevidstheden. Mennesket vil o: det stræber at 

 iværksætte en eller anden Forandring eller Bevægelse og staaer 

 forsaavidt i Classe med Stenen, der søger ned mod Jordens Mult- 

 punct, eller Magneten, der trækker Jernet; kun kommer hos Men- 

 nesket den Omstændighed til, at det ogsaa veed om sin Villie, hvil- 

 ken Viden som reent theoretisk udelukkende bliver bestemt af sin 

 Gjenstand, Villien, uden derpaa at kunne udøve den ringeste Ind- 

 flydelse. Villien er kun hin udelukkende paa sig selv beroende 

 blinde Stræben; om den bliver bevidst eller ikke, er nogetfor den 

 Tilfældigt og Ligegyldigt. Vi ville - herimod ikke gjøre gjældende 

 den almindelige logiske Lov om al Bestemmelses Gjensidighed, om 

 at al Causalitet igrunden er en Vexelvirkning; thi det er atter 

 charakteristisk for Schopenhauer, at han benegter Vexelvirkningens 

 Kategorie. Vi kunne heller ikke egentlig med noget Haab om 



