111 



Fig. 6) af en cylindrisk opad Stammen og Grenene af andre Hy- 

 droider (her Polyplumaria) krybende og ofte spiralformigt omkring 

 samme bugtet fast tilvoxet Stolon, der med uregelmæssige Mellem- 

 rum udsender smaa, som oftest enkle, sjeldent svagt forgrenede 

 Skud, der bære Polyperne. Forsaavidt ligner vor Art den britiske 

 Form. Men den skiller sig væsentlig derved, at Polypbægerne ere 

 sessile og ordnede i en enkelt Rad langs Skuddene, fremdeles ved 

 færre og mere langstrakte Stammeled; endelig derved, at de eien- 

 dommelige tentakelformige Nesselorganer her aldrig udgaa fra den 

 krybende Stolon, men alene fra Skuddene, Heller ikke Genera- 

 tionskapslerne ere som hos den britiske Form fæstede til Stolonen, 

 men altid til selve Skuddene nær disses Basis. De ere over- 

 ordentlig store i Forhold til Skuddene og uligt samme hos den 

 britiske Form ganske glatte (ikke tværrynkede). Polyperne vare 

 selv paa Spiritusexemplarerne temmelig langt udstrakte udenfor 

 Bægernes Mundinger og kunne vistnok ikke retraheres fuldstæn- 

 digt; paa dem taltes omkring 16 i en enkelt Rad stillede (ved 

 Contraction) meget korte Tentakler. 



Hincks har stillet Slægten Ophiodes i Halecidernes Familie, 

 og den britiske Form viser ogsaa i sin hele Habitus en umiskjen- 

 delig Lighed med en Halecium. Imidlertid er der ogsaa, ialfald 

 hos vor norske Form, udtrykt en vis Tilnærmelse til en ganske 

 ' anden Familie, nemlig Plumulariderne, navnlig ved de tydeligt en- 

 sidigt stillede Polypbægere, ligesom ogsaa de omtalte Nesselorganer 

 med sine smaa elegante Chitinbægere vise saavel med Hensyn til 

 sin Fordeling som i sit Udseende en ikke saa ubetydelig Overens- 

 stemmelse med de for denne sidste Familie eiendommelige saa- 

 kaldte Nematophorer. 



21. Halecium halecinum (Sertularia), L. 



En af de videst udbredte Hydroider, der foruden ved vore 

 Kyster forekommer ved de britiske Øer, ved Belgien, i Middel- 

 havet, ved Grønland og ved Nordamericas Østkyst. Den synes at 

 have sin kraftigste Udvikling i Corallinernes Region, 30—40 F., 

 men gaar dog ogsaa af og til betydelig dybere ned. Jeg har saa- 



