349 



ligeledes norsk af ikke bedre Arbeide, samt med en nær samtidig 

 dansk Penning (No. 6), hvis Gehalt er tvivlsom nok, fordi den til- 

 hører en speciel Slægt, hvoraf de fleste bekjendte have en maadelig 

 Lødighed, — da fremdeles samtlige Stangefundets Mynter maa an- 

 tages fremkomne i et snevrere Tidsrum, og endelig da Tiden for dets 

 Nedlægning i Jorden maa formodes at være 1070 eller snart der- 

 efter, medens Haralds slettere Mynter fremdeles have valideret, 

 eller været blandt de sædvanlige her i Norge gjeldende Betalings- 

 midler, kan der vel ikke nu være stor Tvivl om, at saavel i den 

 her omhandlede Mynt No. 4, som i det i Danmark beroende ved 

 1070—1080 nedgravede Exemplar, forestille de tvende Brystbilleder 

 Haralds Sønners Magnus's og Olafs Fællesregjering, og kunne disse 

 Mynter være udkomne i Brødrenes første ftegjeringsaar (1067— 

 1068), eller førend det af Magnus Haraldsson prægede bedre Slags 

 Penninge 1 blev udgivet. Men ikke umuligt er det, som i de om- 

 meldte Forhandlinger Pag. 317 antydet, at Adversens tvende Fi- 

 gurer med Korsstaven mellem sig skulle forestille Harald Haarde- 

 raade selv og Sønnen Magnus, som fik Kongenavn, førend Udfarten 

 til England blev paabegyndt i 1066; 2 begge Mynter maatte da være 

 slagne i den Tid, som forløb fra Haralds Afreise, indtil Etterret- 

 ningen om hans snart derefter paafulgte Død kunde indtræffe i 

 Norge. 3 



I Mynten No. 5 forestilles paa Advers en et modvendt Bryst- 

 billede med Skjæg, med en Bøile til hver Side og spids Hue. Til 



1 See herom Afhandlingen i Videnskabsselsk. Forh. for 1866. Det er vel der 

 antaget, at begge Konger lode til en og samme Tid slaa gode Penge, men det 

 tør dog være, at Udgi veisen af disse først foregik i 1069, kort førend Magnus 

 døde, og at Olaf ei begyndte dermed førend lidt senere. I al Fald maa Fade- 

 rens, Haralds, slette Penge have courseret en god Tid efter hans Afgang, førend 

 de forsvandt af Omløbet eller bleve inddragne. 



2 Munchs Norges Historie, 2den Del, Pag. 323. 



3 Denne Tilegnelse vikle vinde i Styrke, hvis man kunde antage, at det til høire 

 værende Hoved skal have Skjæg, og dette mangle paa Hovedet til venstre. Men sidst- 

 nævnte er slidt netop paa det Sted, hvor Skjægget skulde træde frem fra det, som 

 betegner Kindet, og Stempelskjæreren har været utilregnelig. Paa Mynten fra 

 Sandø betegnes kun Kinderne og Ørerne i Tabellen. 



