40:2 



Legendens Indhold er i meget forkortet Form følgende: 

 I Landet Bede 1 , nordenfor Enedkek (Indien) herskede en Konge, 

 hvis eneste Datter ved Logn og Forræderi af to Slavinder blev 

 forledet til i Følge med dem at tage Flngten. De toge Veien mod 

 Syd og kom til Landet Tegus Anngholangtu, hvor de mødte Kon- 

 , gen. Denne udspurgte dem, og som Følge af deres Svar forstod 

 han strax, hvem af dem der var Prindsesse; hende tog han tilegte, 

 og i næste Aar fødte hun ham en Søn, som var Chubilghan. 2 

 Dette skeede. medens Kongen var fraværende, og de to Slavinder 

 dræbte Barnet og skjulte Legemet efterhaanden paa forskjellige 

 Steder, indtil de endelig gravede det ned i Vildmarken. Men den 

 ehubilghanske Sjæl formaaede de ikkeatdræbe; den fulgte Legemet, 

 og i Udmarken voxede op derfra en sjelden Blomst, der blev for- 

 tæret af et Faar, som kort efter fødte et Lam, som blev Bolig for 

 Chubilghanen. Lammet talte til den Hyrde, som havde Opsigt 

 med den Hjord, hvortil det hørte, og bad om at maatte forblive, 



1 Bede (efter tibetansk Skrivemaade Pete) er de mongolske Folkeslags gamle 

 Navn, allerede bekjendt i Oldtiden, da baade Ptolemæus og Ammianus omtale 

 Beta som et Folk i Serica. 



2 Riti Chubilghan betegner, ifølge Schmidt; en høiere Naturer og fornemmelig 

 buddhistiske Personer iboende Kraft, som skal yttre sig i allehaandc Undere, 

 usædvanlige Aabenbarelser, Forvandlinger o. s. v. Sandannc høiere Naturer bc- 

 tragtc nemlig alle synlige Gjenstande, der i den store Hobs Øine have Virkelig- 

 hed, som skuffende Blændværk, der bringer saadanne Gjenstande for os og forbi 

 os °g igj cn lade dem for§vindc. Buddhisterne troe, at saadanne Personer, som 

 ved dybe Sch bctragtninger og den derved erhvervede fuldkomne Erkjendelse af, 

 at intet Tilværende bar nogen Virke lighed, have frigjort sig fra Materiens Paa- 

 virkning, — have Magt og Herredømme over Naturen eller over Materiens skuf- 

 fende Billeder, der yttrc sig i stadige Ombytninger og Forvandlinger, og at dc 

 efter Behag kunne betjene sig af dem, naar dc behøve. Af den Rolle, Chubil- 

 ghancr spille i nærværende Fortælling, sees ogsan, at derved menes høiere 

 Aander, der i Regelen færdcs i dc himmelske Regioner, men af og til af Med- 

 lidcnhcd med Menneskenes Nød lade sig føde som Mennesker, for især i religiøs, 

 moralsk Oiemed at virke paa Jorden. Dc aflægge imidlertid ikke sine overmen- 

 neskelige Kgenskaber, men kunne fremdeles gjure sig usynlige og skabc sig i 

 forskjellige Skikkelser, med Tankens Hurtighed belive si^ fra Sted til Sn d 

 fivnitrvllc Paladser m. in. 



