421 



Mure — hvor alle mystiske Bøger vare nedlagte, saa at alle be- 

 rømte buddhistiske Hexemestere vandrede hid til Dåkinfernes Hjem, 

 for at lære hemmelige Hexelmnster — men ogsaa til Kashmirs Bjerge 

 o. s. v. 1 



Nu kan det vel ved første Øiekast synes, som om der maatte 

 være en himmelhøi Forskjel mellem Dåkinfer, der virkede i Reli- 

 gionens Tjeneste, og Hexe, der i Satans Tjeneste arbeidede paa at 

 nedbryde Religionen; men ved at betænke, at naar en ny Religion 

 fortrænger en ældre, da bliver det, som i denne ansaaes for Gud- 

 dommeligt, Helligt og Ærefrygtbydende, gjerne betragtet som Ugude- 

 ligt og Djævelsk. Christendommens Seier over Hedenskabet blev 

 ikke vunden paa een Gang; men selv efterat den havde faaet Over- 

 vægten, vedbleve Mange at hænge ved sin gamle Tro og at iagt- 

 tage nedarvede Ceremonier. Disse vovede de ikke at udføre i de 

 Christnes Paasyn, men maatte henlægge sine larmende Feste til 

 afsidesliggende Pladse. 2 Det kunde imidlertid ikke undgaaes, at de 

 Christne fik Nys om, at saadanne Feste holdtes, og Deeltagerne 

 deri bleve da Gjenstande for Afsky, som de, der tjente den Onde. 



Betragter man derimod Sagen fra hedensk Standpunct, da bli- 

 ver Deeltagelse i de gudstjenstlige Ceremonier en Fortjeneste, og den 

 tilsyneladende diametrale Modsætning mellem Dåkinferne og Deel- 

 tagerinderne i hedenske Feste falder bort. Dåkini'erne synes nemlig 

 at have faaet Plads i Legenden som Repræsentanter for den nye 

 Læres Bekjendere, der, for at undgaae Forfølgelse af de mægtigere 

 Anderledestænkende, holdt sine Sammenkomster saa hemmelige, 

 som muligt. 



1 Der Buddhismus, I. S. 73. 



2 „Die hexen horen zura gefolge ebemaliger gottinnen, die von ih>em stul gcstiirzt. 

 aus giitigen, angebetcn wesen in feindliche gefurchtete verwandelt, unståt bei 

 nåchtlicher weile umirren und stat der alten feierlichen umziige nur heimliche, 

 verbotene zusammenkiinftc mit ihren anhångcrn unterhalten". Grimm, 1. c. S. 1007. 



