Om Runeskriftens Oprindelse. 



Af 



Sophus Bugge. 



I længere Tid har jeg syslet med Undersøgelser om Runeskrif- 

 tens Oprindelse og ældste Historie. De Meninger, som jeg herunder 

 har dannet mig, har jeg tildels meddelt i Forelæsninger ved Chri- 

 stiania Universitet i 1873, og et Brudstykke af disse Undersøgelser 

 har jeg foredraget i et Møde af Christiania Videnskabs-Selskabs 

 historisk-philosophiske Section den 7de November 1873. 



Hovedindholdet af dette Foredrag er i al Korthed følgende: 



Den Runerække, der bestaar af 16 Tegn, er i Norden opstaaet 

 af Rækken paa 24 Tegn. 



Rækken paa 24 Tegn er den ældste Skriftform, som forefindes 

 hos Germanerne. Den maa have været kjendt og brugt hos saa- 

 godtsom alle germanske Stammer allerede i de første Aarhundreder 

 af vor Tidsregning. 



At Runeskriften fra først af ikke skulde staa i nogen Forbin- 

 delse med de sydlandske fra det phønikiske Alfabet udgaaede Skrift- 

 arter, men skulde være Germanernes originale Opfindelse, er en 

 Urimelighed og maa kaldes en overvunden Mening. 



Runeskriften kan ikke stamme nærmest fra det phønikiske 

 Alfabet. Den viser nærmere Slægtskab med den græske Skrift og 

 de Skriftarter, som derfra er udgaaede. 



At Runeskriften skulde være umiddelbart afledet af den græ- 

 ske Skrift, er en meget rimeligere Mening; men ogsaa denne maa 

 opgives. 



Flere Forfattere (som Kirchhoff, Jessen) har allerede paapeget 

 nogle Enkeltheder, som godtgjør, at Runeskriften er oprunden fra 

 det latinske Alfabet. 



