486 



Germanerne har dog ikke lært at skrive af Roms Grammati- 

 kere, og Runeskriften stammer ikke fra den Lapidarskrift, som 

 brugtes i romerske Statsindskrifter ved Republikens Slutning og 

 ved Keisertidens Begyndelse. Runeskriftens Afvigelser fra denne 

 lade sig ikke alle forklare af forskjelligt Material. 



Runetegnenes Former vise gjennemgaaende nærmere Slægtskab 

 med Bogstavformerne i den gammellatinske Skrift. 



Men endnu ikke den gammellatinske Skrift er Runeskriftens 

 umiddelbare Kilde. 



Runerne synes at være et Skriftsystem dannet i første førkri- 

 stelige Aarhundred hos en sydgermansk Stamme efter en Form af 

 den romerske Skrift, som Germanerne optog fra en af de keltiske 

 Stammer, der boede nærmest nord for Alperne. 



Denne Skriftform, som blev optagen fra keltiske Naboer, havde 

 til Grundlag en meget gammeldags Form af den romerske Skrift. 

 Men denne til Grund liggende romerske Skrift var under sin Ud- 

 bredelse nordover blandt det gamle Overitaliens, Gallia cisalpinas 

 og Alpeegnenes Folkestammer (hos hvem den sandsynlig mest 

 brugtes til korte Indskrifter i Træ og Metal paa løse Gjenstande) 

 bleven paa forskjellige Maader modificeret ved Indflydelse af disse 

 Stammers ældre Skrift, der blev fortrængt af det romerske Alfabet. 



Den Form af den romerske Skrift, der ligger til Grund for 

 Runeskriften, synes navnlig at være bleven paavirket af en Gren 

 af den gamle transapenninske Skrift, af den nordetrusciske Skrift. 



Den nordetrusciske Skrift, som vi især har lært at kjende 

 ved Theodor Mommsens omhyggelige og skarpsindige Undersøgelser, 

 er bevislig bleven brugt bl. a. af keltisktalende Folk. 



Den nævnte Paavirkning viser sig f. Ex. deri, at Runeskriften ofte 

 gaar fra høire mod venstre, hvilken Retning er den egentlige ro- 

 merske Skrift oprindelig fremmed; 



i Interpunctionstegn, saaledes i Brugen af tre Prikker over 

 hverandre som Skilletegn, hvilket ligelcdes er den egentlige romer- 

 ske Skrift fremmed; 



i Formen af flere Bogstavtegn, tydeligst i Formen af Runen 

 for A, der, som allerede Weinhold har paapeget, er næsten identisk 



