Om Hummerens postembryonale Udvikling. 



Af 



G. 0. Sars. 



(Meddelt i Mødet den 6te Februar.) 



Vor almindelige Hummer (Homarus vulgaris, Edw.) hører som 

 bekjendt til de Crustaceer, der i anatomisk-physiologisk Henseende 

 oftest og grundigst er bleven studeret, og hvis Naturhistorie saa- 

 ledes er bedst kjendt. Baade dens betydelige Størrelse og almin- 

 delige Forekomst ved Europas Kyster har ganske naturligt havt 

 til Følge, at man fortrinsvis til sine Undersøgelser har udvalgt sig 

 denne anselige Form og betragtet den som Typus for de høiere 

 Crustaceer. Bekjendte nok ere saaledes de alsidige af Milne-Edwards 

 over denne Krebs anstillede Undersøgelser, der endnu den Dag i 

 Dag staa som Mønster for lignende Undersøgelser og ikke blot i 

 høi Grad have udvidet vor Kundskab om denne Dyrclasse, men 

 ogsaa har spredt meget Lys over Arthropodernes Morphologi ial- 

 mindelighed. Skjønt saaledes Hummeren maa siges at høre til 

 de Crustaceer, hvis Naturhistorie er bedst udredet, er der dog et 

 vigtigt Punkt, som mærkelig nok hidtil saagodtsom ganske har 

 været hyllet i Mørke, og som det derfor maa være af Interesse at 

 faa nærmere Eede paa. Det er nemlig dens Udviklingshistorie. 

 Vistnok har man mere end en Gang undersøgt den af Hummer- 

 hunnen under Bagkroppen baarne Rogn (Udrogn) lige til det sidste 

 Stadium, da Embryonet ligger fuldt færdigt indsluttet af den tynde 

 Æggehinde, ligesom man ogsaa paa kunstig Vis har faaet Fosteret 

 udpræpareret og tildels dissekeret samt herved kunnet paavise, at 

 Hummeren ligesom de fleste øvrige høiere Crustaceer fødes meget 

 ulig de voxne eller med andre Ord maa gjennemgaa en Metamor- 



Vidensk.-Selsk. Forh. 1874. 1 



