143 



syge, men kunde af de concrete Omstændigheder dog ikke ansee 

 den sygelige Drift for at være saaledes udenfor Fornuftens ogVil- 

 liens Control, at Strafskylden ganske burde hæves. I det eneTil- 

 fælde viste det sig ogsaa klart, at Personen selv meget godt indsaa, 

 at han havde forbrudt sig imod Loven, ligesom han vidste, at der 

 kunde procederes paa StrafFrihed ifølge Sindssygdom. Det var 2den 

 Gang, han var anklaget for den samme Forgaaelse, bestaaende i 

 Uqvemsord imod Præsten under Gudstjenesten. At han var sig 

 Forbrydelsens Beskaffenhed og Betydning ret godt bevidst, og at 

 han ogsaa kunde beherske sig, fremgik formentlig deraf, at han 

 lovede Øvrigheden at afholde sig fra al Fredsforstyrrelse, saalænge 

 Sagen var under Behandling, og dette Løfte holdt han. Ved Proce- 

 duren for Høiesteret var han 2den Gang selv tilstede, og han for- 

 bød sin Advocat at søge ham frifunden paa Grund af Utilregnelighed, 

 da han selv — ligesom første Gang — heller vilde straffes end er- 

 klæres for sindssyg. Han blev dømt, har senere udstaaet sin Straf 

 og — med Undtagelse af et lidet Forsøg paa at gjøre Ufred i en 

 Methodistkirke, den han dog paa Opfordring strax forlod, — ikke for- 

 brudt sig. Han faar nu ikke Tilladelse til at gaa i Kirken og er 

 saaledes fri for Fristelsen. Forøvrigt har han opført sig som en 

 fornuftig Mand og god Borger; han har Tillid hos sine Medbor- 

 gere og opfylder til Vedkommendes Tilfredshed sine Pligter som 

 Commissionair for et stort Handelsfirma. At han ved Siden heraf 

 fremdeles hænger ved sine religiøse Phantasier og Skriverier, er 

 ganske vist; men ellers viser han, som jeg gjennem et Brev har 

 erfaret, en forstandig Færd og lader navnlig sine Børn freqven- 

 tere Skolen og vel opdrage. Hvis nu denne Mand — ifølge de 

 af 2de Læger og navnlig Directør, Sandberg afgivne Erklæringer 

 — var bleven frikjendt imod sin egen Villie paa Grund af Sinds- 

 sygdom, vilde hans hele borgerlige Stilling og hans Evne til at 

 forsørge sin Familie være bleven ganske tilintetgjort. Fra Hr. Sand- 

 bergs og enkelte andre Lægers Synspunkt var Sagen her saa klar, 

 at Sandberg — under en Discussion, som af ham blev vakt inden det 

 medicinske Selskab paa Grund af Facultetets i anden Retning 

 gaaende Overskjøn — erklærede, at hvis denne Mand ikke skulde 



