149 



Saaledes ud taler sig denne Læge, og alt dette synes vistnok 

 rigtigt og forstaaeligt i Theorien; — men i Praxis og inden Syg- 

 dommen endnu har udviklet sig saavidt, ar der kan blive Tale om 

 ubetvingelige Drifter og Tilbøieligheder under Vrangforestillingers 

 Indflydelse og Fornuftens Vanmagt, maa, jeg gjentager det, Van- 

 skeligheden ved at dømme ikke sjelden blive stor, — og selv Prof. 

 Leydesdorf synes at indrømme dette, naar han, hvorvel han har 

 den franske Collega's Fremstilling for sig, dog ønsker at kjende 

 nøiere til Sagen og høre de retslige Oplysninger; inden han opgjør 

 sin Mening. Forøvrigt nægter jo heller ikke denne Fagmand, at 

 Sindssygdom kan antage Præget af sædelig Depravation; men hvad 

 man i Tyskland særligt holder paa, er vel den Opfatning, at en 

 saadan moralsk Sindssygdom ikke staar isoleret, men er forbunden 

 med andre Forstyrrelser i den mentale Sphære. 



Vor Criminallov bestemmer, at „Afsindige (ikke Udtrykket 

 „Vanvittige", som Prof. Brandt yttrede) og de, som ere Fornuftens 

 Brug, berøvede", skulde være straffrie. Ved „Afsindige" har for- 

 mentlig Concipisterne nærmest meent Maniakalske (Rasende), og 

 ved .,Berøvelse af Fornuftens Brug" har man vel tænkt sig de flere 

 forskjellige andre Arter af Sindssygdom i Forbindelse med Utilreg- 

 nelighed. Det har været yttret, og navnlig ogsaa af Sandberg, at 

 Lægen i sit Skjøn kuns har at constatere Sindssygdom uden Hen- 

 syn til dennes Forhold overfor Loven; — men det vil let indsees, 

 at et Skjøn, der fra et strængt doctrinairt Standpunkt constaterede 

 Sindssygdom, uden at indlade sig nøiagtigt paa dennes Beskaffen- 

 hed og Grad samt Indflydelse paa Individets fri Selvbevidsthed og 

 Handlefrihed, vil blive ufuldstændigt og ikke oplysende for Dom- 

 meren. Men indlader man sig, som Lægen maa gjøre, paa at un- 

 dersøge og bedømme Individets Opfatning af Forbrydelse og Straf 

 og ved Siden heraf hans Villiefrihed, da har man ogsaa erklæret 

 sig om Tilregneligheden, saa at det i Virkeligheden bliver det samme, 

 enten man udtrykkelig bruger dette Udtryk eller ikke, da Meningen 

 skal fremgaa klart af det motiver ede Skjøn. 



Da det medicinske Facultet er bl even forpligtet til at afgive 

 Overskjøn i Retssager, naar saadant forlanges, er det en Selvfølge, 



