165 



\ paa en fra G. microps noget afvigende Maade. Fra Øiets undre Kant 

 udgaa 6 verticale Rækker, der tiltage i Læjjgde bagover, saaledes 

 at de 2 første tælle omtr. 4, den næstsidste 6, og den sidste omtrent 



9 Papiller; desuden er deres Stilling ikke fuldkommen parallel, og 

 Papillernes indbyrdes Stilling forskjellig i de forskjellige Kækker. 

 Umiddelbart under Orbita findes en med dennes undre Rand lige- 



j løbende Række. Dog er Papillernes Anordning noget varierende. 

 Dorsalerne af middels Længde, Iste Dorsal har 6, 2den Dorsal 



10 Straaler. Hos Hannen ere Straalerne længere, end hos Hunnen, 

 idet de bagre Straaler af 2den Dorsal hos Hunnen ere betydeligt 



* kortere end de forreste, medens hos Hannen alle Straaler ere om- 

 trent jevnthøie. Indbyrdes ere Finnerne lidet adskilte; Afstanden 

 er neppe nogensinde større, men ofte mindre, end Afstanden fra 

 Snudespidsen til Orbitas Fremkant. 



Analen tæller 10 Straaler; ligesom hos 2den Dorsal ere de 

 sidste Straaler hos Hannen omtrent af samme Længde, som de 

 første, medens de hos Hunnen aftage i Længde bagtil. 



Pectoralerne have hver 18 Straaler (hos et Indiv. fandtes 18—19). 



Ventralerne have hver 6 Straaler, hvoraf de inderste (sidste) 

 naa omtrent til Anus. Forbindelsesmembranen fortil er liden, men 

 tydelig. 



Caudalen bestaar af 15 egentlige (leddede) Straaler, foruden 

 paa hver Side et større Antal, oftest 11, sjeldnere færre, Støtte- 

 straaler, hvoraf de 2 første paa hver Side ved Grunden ere led- 

 dede, de øvrige uleddede. Af Form er Caudalen tvert afskaaren 

 med afrundede Hjørner. 



Legemet er svagt gjennemskinnende, dets Bundfarve er hvid- 

 gul med rødligt Anstrøg, og overalt bestrøet med mørkt graa- 

 brune stjerneformige Punkter. Langs Midtlinien løbe 5 skarpt- 

 tegnede brunsorte Pletter (den yderste paa Caudalens Rod), der 

 alle ere mere eller mindre tydeligt dobbelte. Over hver af disse 

 Pletter findes et tilsvarende Antal temmelig skarpt markerede 

 lysere Felter, det første og sidste ofte mindre tydeligt, hvoraf 

 hver mødes med sit tilsvarende paa den anden Side i Ryglinien. 

 Hos meget gamle Individer ere Mellemrummene mellem disse 



