Om en gammel Strandlinje i fast Klippe. 



Af 



S. A. Sexe. 



Paa Klippevæggene langs vore Fjorde sees, som bekjendt, 

 iblandt paa Frastand horizontale Linier i større og mindre Høider 

 over Havet. Disse Linier, hvorunder man vel egentlig tænker sig 

 mere eller mindre dybe og brede Furer i Klippevæggene, har man 

 givet Navn af gamle Strandlinjer, fordi man antog, at de vare ud- 

 hulede af Havet i dettes engang værende Niveau. Man sætter disse 

 Linier i Forbindelse med lange Pauser i Landets Stigning efter 

 Jstiden. 



At Havet skulde have udhulet disse Linier, har jeg altid havt 

 vanskelig for at tro, og Grunden til min Vantro har jeg fremsat i 

 et for nylig udgivet Universitetsprogram. Under Udarbeidelsen af 

 dette Program. kom jeg til at tænke paa, at der findes Skurings- 

 mærker fra Istiden fast overalt paa vore Klippeflader, saaledes 

 muligens ogsaa i disse Strandlinier; og for at komme paa det Rene 

 hermed gjorde jeg paa en videnskabelig Reise i Løbet af Somme- 

 ren en Afstikker til den Strandlinie, hvorom Prof. Keilhau i sin 

 Afhandling om Landjordens Stigning, i NytMagazin for Naturviden- 

 skaberne, Iste Bind, udtaler sig saaledes: 



„I Bergen gjorde man os opmærksom paa et Sted i Nord- 

 Østerfjorden, hvor Bjergsiden paa en lang Strækning viser en alde- 

 les horizontal Linie, som ikke kan tænkes at være Andet end en 

 fordums Contactlinie mellem Havet og Landet; den ligger over den 

 nordvestlige Fjordbred, men sees bedst fra. den modsatte Side, 

 saasom ved Hammer Prestegaard, og fremtræder især tydelig om 

 Ettermiddagen, naar Skyggerne falde østlig. Efterat vi fra Ham- 

 merlandet havde overseet denne Linie i dens Heelhed — den viste 

 sig virkelig som en næsten uafbrudt fortsat, særdeles markeret 



