186 



Skyggeland — og mærket os et bestemt Punkt deri til Maaling, 

 roede vi tilbage over Fjorden og begav os op til Stedet. Her var 

 nu, som vi havde formodet, kun lidet at finde, der kunde forraade 

 en forhenværende Strandbred; thi Bjergsiden var, idetmindste paa 

 dette Stykke a f sin Strækning, for steil til. at Strandstene eller 

 andet af Havet levnet, løst Materiel der kunde være blevet lig- 

 gende. Bjergarten er Gneis, som falder 40° og derover mod NO, 

 en Retning, som netop er den, hvori Fjorden er indskaaret; Skik- 

 terne afskjæres altsaa i den til Fjorden nedgaaende Overflade af 

 Bjerget, hvilken vel er steil, men dog langtfra vertikal; ikkun i den 

 gamle Strandlinies Niveau blive de i 5-7 Fods Høide afbrudte 

 temmelig lodret, saa at deres Udgaaender her have ligesom et 

 Skaar, der naturligvis frembringer et Hul i Bjergsiden. Dette Hul 

 er dog ingenlunde saa sammenhængende fortsat, som man af det i 

 Afstand erholdte Overblik skulde formode: det er kun tilstede, hvor 

 Klipperne springe skarpt frem, medens Bjerget paa de mellemlig- 

 gende Stykker, idetmindste hvor det af os undersøgtes, viste et 

 almindeligt Forhold og var bedækket deels med løse Stene, deels 

 med Grønsvær og Kratskov. Havde vi imidlertid kunnet opgaa 

 den hele Linie — der vel mindst er en halvMiil lang — saa skulde 

 det maaskee have lykkedes at finde Punkter, hvor Alluvialmasser 

 med Sølevninger turde være forhaanden, eller hvor endog Balaner 

 endnu turde være fastsiddende paa Klippen." 



Den saaledes beskrevne Strandlinie, som efter Keilhaus og C. 

 Boecks Maalinger ligger 138 Fod over Havet, befor jeg, hvor den 

 viste sig mest udpræget, nemlig paa Klippepartiet tvers over for 

 Hammerlandet — mellem Dybdal og Gaarden Mundal, der ligger 

 henimod Vs Miil fra hinanden. 



Værende paa Stedet, befindende sig i selve Linien, vilde man 

 neppe falde paa at søge nogen Linie eller Fure der, naar man ikke 

 havde hørt fortælle, eller paa Afstand havde faaet Indtrykket af, 

 at en saadan fandtes der. Medens man paa Frastand, naar Solen 

 paa en klar Dag befinder sig i en vis Høide paa den vestlige Him- 

 mel, maa indrømme, at det paa bemeldte Klippeparti virkelig ser 

 ud til at være en horizontal Fure, som forudsætter en speciel Aar- 



