187 



sag, saa kan man paa selve Stedet lettelig komme til at erklære 

 Linien, Furen for en Vilclfarelse og Frastandsfænomenet, den mar- 

 kerede Skyggerand, for en Tilfældighed, hidrørende fra en ved al- 

 mindelig Forvittring fremkaldt Ujævnhed paa Klippefladen. Men 

 hermed forholde det sig, som det vil; vist er det, at der paa det 

 omkring 300 Fod høie Klippeparti mellein Dybdal og Mundal fandtes 

 Skuringsmærker fra Istiden baade der, hvor Linien siges at ligge, 

 og ovenfor og nedenfor samme, med andre Ord: der fandtes Sku- 

 ringsmærker paa Klippepartiet fra Fjordtladen op til dets øverste 

 Brink. Skuringsmærkerne vare friskest nede i Flodmaalet og an- 

 tog et mere og mere aldrende Udseende, jo høiere op fra Søen. 

 Skuringsstriberne vare ikke horizontale, men skraanede noget ned 

 fra inden udad. Nede ved Søen optraadte dog to Sæt Skurings- 

 mærker, det ene med de skraanende, det andet med de horizon- 

 tale Striber. 



Paa Grund af disse Skuringsmærker kan den omhandlede 

 Strandlinie ikke være frembragt efter Istiden. Thi Havet kan jo 

 dog ikke paa en Klippeflade udhule en Fure, hvori der lægger sig 

 en markeret Skyggerand, uden at udslette bemeldte Skuringsmærker, 

 som ikke stikke synderlig dybt. Strandlinien i Nord-Østerfjorden 

 kan saaledes ikke tåges for god som Mindesmærke efter en Stands 

 i Landets Stigning efter Istiden. 



Angaaende Jættegrydernes Opkomst. 



(Uddrag af en utrykt Afhandling af Hr. Capitaine L. Adlerstam). 

 Meddelt af 



S. A. Sexe. 



Den mest gjængse Forestilling om Jættegrydernes Opkomst er: 

 En Sten traf paa et Hul i en Klippeflade, blev drevet rundt deri 

 af en Yandhvirvel og udsvarvede derunder en Huln ing, som kaldes 

 Jættegryde. 



