192 



den Sandonske Sag atter dukkede op og gav Anledning til skarpe 

 Udtalelser mod Ministrene, Dommerne, Lægerne og Sindssygeloven. 



Sandon, som i 20 Aar havde haft travelt med at fremstille 

 sig som Offer for skammelig Forfølgelse og Indespærring, blev atter 

 Dagens Helt; og Journalisterne benyttede lians Sag som et vel- 

 komment Agitationsmiddel mod den Franske Sindssygelov af 1838, 

 der ikke som vor Sindssygelov af 1848 har indsat en speciel Con- 

 trolcommission for hvert Asyl. Dette foranledigede Brierre de Bois- 

 mont til at gjenoptage den Sandonske Sag, hvoraf følgende er et 

 Uddrag: 



3 Aar efter Proc essen i Limoges blev Billault valgt til For- 

 mand i Nationalforsamlingen; saavel ved denne Leilighed som se- 

 nere, da han blev Førsteminister, henvendte Sandon sig forgjæves 

 til ham om Embedsansættelse. Og da dette mislykkedes, udskjeldte 

 og forfulgte Sandon Ministeren uafladelig og med stor Heftighed, saa 

 det blev nødvendigt at arrestere ham. I Arresten observeredes 

 ved Siden af hans Yndlingsideer og dermed i Forbindelse staaende 

 Handlinger forvirret Tale, saa det fandtes nødvendigt fra Prof. 

 Laségue og Dr. Blanche at indhente Legalbetænkning, der under 

 28de April og 8de August 1861 afgaves og lød paa, at Sandon led 

 af folie raisonnante, med det Tillæg, at hans Delirium tydeligen 

 var progressivt, og at det sent eller tidlig vilde blive nødvendigt 

 at anvende de i Lov af 1838 hjemlede Midler til at sikre sig 

 mod ham. 



Minister Billault anvendte imidlertid sin Indflydelse, saa han 

 fik Sandon, der holdtes fængslet i Mazas, sat paa fri Fod. I 1862 

 forværredes Tilstanden, saa han atter maatte indsættes i Mazas, 

 hvor det overdroges Professoren i Retsinedicin Tardieu og Sinds- 

 sygelægerne Foville denÆldre og Blanche at anstille Undersøgelse 

 og afgive Erklæring angaaende hans mentale Tilstand. 



I den af disse Mænd afgivne Erklæring paavises en Mængde 

 Tegn af hans mange Skrifters Form og Indhold, af hans forkerte 

 Ideer og Handlinger samt af hans egne Yttringer, blandt hvilke 

 den mest charakteristiske, at han føler som en Indsoven og Para? 

 lyse i den ene Side <if Legemet, og at han fornæmmer, hvorledes 



