197 



Herom tør jeg for denne ærede Forsamling ikke tillade mig no- 

 gen vidtløftig Udvikling. 



Men angaaende det Spørgsmaal, til hvis Oplysning nærværende 

 Sag i 1865 søgtes anvendt, forekommer den mig nu langt bedre 

 end den Gang at give Opklaring. 



Den viser nu i sin Afslutning formentlig med usædvanlig Ty- 

 delighed og Bestemthed hen til det bestaaende Sammenhæng mellem 

 Hjernesygdom og Sindssygdom; den paaviser Forholdet mellem de 

 sygelige Forivringer — emportements — og de organiske Foran- 

 dringer; og den forekommer mig derfor at tale et taust, men kraf- 

 tigt Sprog om de Sindssyges Utilregnelighed. 



Denne Sag danner efter min Opfatning et smukt Belæg til 

 Griesingers Lære om det organiske Tryk. 



Og jeg nærer det Haab, at Dissentsen, i alt Fald mellem Læ- 

 gerne og Psychiaterne, om Sindssygdoms Tilstedeværelse og Sinds- 

 syges Utilregnelighed vil formindskes, naar Sindssygelægerne stræbe 

 at se Sindssygdommen i Forbindelse med andre Nervesygdomme 

 og Forstyrrelser i Hjernens øvrige Funktioner og Lægerne ikke 

 overse de psychiatriske Erfaringer, om disse end fremtræde under 

 saa curiøse Benævnelser som moralsk Galskab, mania sine delirio, 

 folie raisonnante o. s. v. I nærværende Sag er det aabenbart, at 

 Sindssygelægerne fra først til sidst have haftRet; men denne have 

 de ikke saaledes kunnet objectivere, at den fandtlndgang hos det 

 store Publicum, ikke en Gang hos en Mand som Persigny. 



Den indeholder derfor en stærk Opfordring for Sindssygelæ- 

 gerne til at søge at finde objective Tegn for de til Grund for Sinds- 

 sygdommen liggende Forstyrrelser i Hjernelivet og Nervevirksom- 

 heden. At herved store Vanskeligheder møde, er sikkert: men 

 ligesaa sikkert er det, at ingen Klarhed vindes i disse dunkle 

 Regioner uden Kamp og Møie. 



