287 



Nød og neppe iagttage en liden Forskjel. Forskjellen i Dansk 

 mellem disse Ordpar er nemlig en ganske anden, som vi foreløbig 

 ville se bort fra. 



Det er let at iagttage, at det ene Slags Accent egentlig tilhører 

 Enstavelsesord, det andet Tostavelsesord. Tostavelsesord med Ensta- 

 velsesbetoning ere oprindeligEnstavelsesord, saaledes Ifører = oldn. 

 bændr. Herved regnes den bestemte postpositive Artikel, som et 

 oprindelig enklitisk Tillæg, ikke som egen Stavelse: Tåget [the 

 roof] oldn. pakit — pak itt, omtrent som det i Græsk heder <vhcc Tt£, 

 ikke fttoc, vi£. Derimod tdget [tåken] oldn. tekit (*takit). 



Vi se altsaa, at i laget og tdget, Bøtider og Bønner er samme 

 Vokal accentueret. Er nu Forskjellen blot den, at Accenten i det 

 ene Ord er stærkere end i det andet? Saaledes er Forskjellen bleven 

 forklaret, navnlig af I. Aasen, Norsk Grammatik (Iste Udg. 1847) 2den 

 Udg. (1864) p. 50, dog med den Tilføielse, at „det svagere Tonelag 

 lyder som en begyndt og ikke afsluttet Tonefølge." Her have vi en 

 Nøgel til Forstaaelsen. K. Knudsen, Haaudbog i dansk-norsk Sprog- 

 lære (Kristiania 1856) p. 402: „Tonelaget er dels jævnt, dels ujævnt 

 eller bølgende, og løber saa at sige op og ned." Her have vi og- 

 saa et Bidrag. I begge disse Forklaringer ligger antydet, at Di- 

 stinktionen er af musikalsk Natur. 



For at forfølge dette Spor nærmere bliver det nødvendigt at 

 bestemme Forskjellen mellem Tale og Sang. Sangen bevæger 

 sig gjennem skarpt adskilte Intervaller. Det- Karakteristiske for 

 Talestemmen er ikke blot den umelodiske Forbindelse af To- 

 nerne, men i væsentlig Grad Stemmens gradvise Glidning 1 

 gjennem et længere eller kortere Interval, navnlig i de betonede 

 Stavelser. Det urene Klangpræg, den blandede, dumpe Lyd, som 

 altid synes at adskille Tale fra Sang, skriver sig ikke fra flere 

 samtidige Toner, men netop fra denne Glidning. Det er kun Høre- 

 organets Træghed, der frembringer Indtrykket af Blanding. Syn- 



1 Denne Glidning kan være mere eller mindre gradvis, mere rask (som det norske 

 enkelte Tonefald), eller mere diatonisk (som det norske sammensatte Tone- 

 falds første Del). Sker den med tydelig Overspringen af et Interval, siges Stem- 

 men at springe. 



