289 



denfor Slutningstonen (Grundtonen) glider diatonisk 1 nedad om- 

 trent en Terts og svinger sig derpaa i tien uaccentuerede Ende- 

 stavelse op eller springer saa at sige tilbage til Grundtonen, som 

 allerede fra først af har været ventet og tilstede baade i den Ta- 

 lendes og i den Hørendes Bevidsthed. Det er dels den lavere 

 Ansats, dels den diatoniske Glidning fra den ene Stavelse til den 

 anden, som danner de mest karakteristiske Momenter. For det mu- 

 sikalske og tillige sproglig øvede Øre faarhele denne Tonebevægelse 

 en vis Lighed med Slutningen af en Melodi, hvor den næstsidste 

 Tone lyder uafsluttet, idet den beror paa en i Virkeligheden dis- 

 harmonisk Akkord, hvorfra den løber tilbage til og finder sin Af- 

 slutning i Grundtonen med den derpaa byggede Harmoni. Denne 

 Tonerække forudsætter egentlig de gamle fyldige Endevokaler, saa- 

 ledes som disse findes i de ægteste norske Dialekter. 2 Det enkelte 

 Tonefald er ret opadstigende, det sammensattes første Led skjævt 

 nedadstigende. 



Vi kunne nu bedre afgjøre, med hvilken Ret det sammensatte 

 Tonefald kan kaldes det svage. I vort Kultursprogs almindelige 

 Udtale, altsaa i den norske Udtale af Dansk er der ikke synderlig 

 Forskjel paa Styrken. Æ i være lyder ligesaa stærkt som i Være 

 (Veiret, oldn. ve6rit). Det første gjør paa mange Indtryk af at 

 være svagere, men det er blot, fordi Tonen er uafsluttet. Kraften 

 og Længden er den samme, blot Tonebevægelsen er forskjellig. 

 Anderledes er det i de ægteste norske Bygdemaal, hvor Endelserne 

 for det Meste have bevaret sine gamle fuldere Vokallyd og ofte 

 udtales med Biaccent navnlig ved den saakaldte Ligedannelse f. Ex. 

 gudbrandsdalsk stugii Stue, ha'ra Hare. 3 Her kan det synes be- 



1 Ligesom et musikalsk Portamento, en tilsyneladende uendelig Overgang. 

 Denne Stemmens Bevægelse er af lignende Art som den, der frembringes paa et 

 Strengeinstrument ved at lade Fingeren glide langsomt nedad Strengen et Par 

 Toner. 



2 Jeg betegner det enkelte Tonefald ved det sammensatte ved \ Jeg sætter Ac- 

 centen mellem Stavelserne ; hvor en Konsonant hører til til to Stavelser, sætter 

 jeg den i første f. Ex. Ves ten, Hes te. 



3 Ikke Stuggu, Harra. Væsentlig samme Kvantitetsforhold som det almindelige i 



Spansk (lia då Intet) og i Polsk (pole Slette). 



Vidensk.-Selsk. Forh. 1874. 19 



