IX" jeg kjender iUdgaven fra 1606 (fol.). Her lyder Stedet saale- 

 des: Anno sequenti (o: 975) indicittfr conuentus Vuissmariam, 

 urbem Saxoniæ maritimam. Ad eam Rex accedens cum Imperatoris 

 legatis conuenit: res omnis transigitur et de finibus et de jure vetere, 

 quo reges sint Imperatoribus obligati." Stephanius har altsaa været 

 opmærksom paa, at Nævnelsen af Wismar ikke kunde være rigtig, 

 har derfor sat Navnet i Parenthes og tilføiet „quæ tune nondum 

 sit condita." Noten med dette Tillæg er optaget i det Arnamag- 

 næanske (o : Kirchmannske) Haandskrift, hvor der dog staar q' tuum 

 n. s. c. B. Kirchmann har fundet det rigtigere at udelade saa- 

 vel Bynavnet som Tillægget, og hos ham stanser altsaa Noten med 

 „transigit," hvilket iøvrigt er nok til at vise, at han ikke har selv- 

 stændig laant Noten fra Fabricius, men at han' har aftrykt den 

 ældre Text efter det Arnamagnæanske Haandskrift. 



Jeg har saa nøje undérsøgt disse Noter, dels fordi de kla- 

 rer Haandskrifternes Stilling til hin anden dels ogsaa fordi derved 

 Ejendomsretten til de fleste og bedste Noter i Kirchmanns Udgave 

 hævdes for den danske Lærde Stephanius, hvis Fortjenester heraf 

 man hidtil ikke har kjendt. Jeg skal dernæst gaa over til at paapege, 

 hvad (ravn vi kan have af det nye Haandskrift eller egentlig af de 

 to nye Haandskrifter, thi det Arnamagnæanske Haandskrift faar en 

 ny og vigtigere Betydning, naar det viser sig at være Grundlaget 

 or den Kirchmannske Udgave istedetfor en Aflægger deraf. 



Den almindelige Interesse bestaar da i, at man nu med ganske 

 anden Sikkerhed kan fastsætte Læsemaaderne ved Benyttelsen af 

 de to indbyrdes uafhængige Manuskripter og ganske se bort fra 

 Kirchmanns Udgave, hvis Afvigelser fra. det Arnam. Haandskr. viser 

 sig at være enten Rettelser eller Trykfejl. Naar f. Ex. Udg. (Cap. 

 28) kakler Tostig Godvinessøn Tosta (Gen. Tostæ), viser Haand- 

 skrifterne, at Tosta er den oblique Kasusform (hortatu Tosta fratris, 

 cum prædicto Tosta), der fra Oldnorsk er beholdt i Latin, medens 

 Kirchmann har deklineret Ordet som et latinsk Masculin paa a. Naar 

 Udg. (Cap. 7) kalder Olav Trygvessøns Morbroder Istoem. viser 

 Haandskrifterne, der har Iostem (A) eller Iosthem (S), at her fore- 

 ligger en Trykfejl i Udgaven; den oprindelige Form har været 

 Jostein, men in er læst m. 



4* 



