Om Indskuddene i „Fagrskinna". 



Af 



Dr. Gustav Storm. 

 £ 



Den mærkeligste og værdifuldeste Kilde til Norges Oldtids 

 og Middelalders Historie er næst Heimskringla den Sagasamling, 

 som man i nyere Tid efter det ene Haandskrift har benævnt 

 „Fagrskinna". Dens ældre og egte Navn synes, som det andet 

 Haandskrift angiver, at have været Noregs Jconungatal, thi dermed 

 stemmer Titelen paa den Sagasamling, som ved Kong Haakon 

 Haakonssøns Dødsleje i Dec. 1263 blev oplæst for ham; den kal- 

 des af Sturla Thordssøn „Konungatal frå Halfdani svarta ok sifian 

 frå ollum Noregs konungum" med det senere Tillæg „framan til 

 Sverris". Begyndelsespunktet Halvdan svarte og Endepunktet Sverre 

 alder saa ganske sammen med den levnede Sagasamlings Indhold 

 (ligesom Titelen), at det for mig ikke er Tvivl underkastet, at 

 samme Værk er ment Af denne Sagasamling er nu intet gam- 

 melt Haandskrift bevaret, kun Afskrifter fra 17de Aarh., der alle 

 maa henføres til to Hovedhaandskrifter, A, som Torfæus kaldte 

 Fagrskinna, og B. Intet af disse Haandskrifter har været Origi- 

 nalen, men de giver ved sin resp. Ordning ganske direkte tilkjende, 

 hvorledes denne har seet ud, særlig naar man sammenligner dem 

 med den øvrige Kongesagalitteratur. To enkelte Steder i Sagasam- 

 lingen er isaahenseende afgjørende. Efter Cap. 14, der ender med, 

 at Harald haarfagre efter at have underlagt sig hele Norge „fridaM 



1 Sml. ogsaa Maurer, Uber die Ausdrueke etc. p. 168. 

 Vidensk.-Selsk. Forh. 1875. 



6 



