85 



tydning af dens Tilblivelsesmaade. Den raaa nemlig for det første 

 være skreven for Norge, hvor man ikkejiavde saa stærk Interesse 

 for de islandske Personer, dernæst specielt for Kon gen selv, hvis 

 Forfædre den skildrer. Man maa uvilkaarligt tænke paa, at Kong 

 Haakon selv førte „Konungatal" med sig paa sine Rejser og lod den 

 forelæse paa sin Dødsseng. 



Samlingen er altsaa bleven til paa samme Maade som Sverres 

 Saga, der kun er lidet ældre (fra c. 1214—20), og „Konungatal" er 

 tydeligvis udarbeidet med Sverressaga for Øje og med det Formaal 

 at danne Indledning til den, ligesom denne ogsaa i Kong Haakons 

 Bibliothek nævnes som dens Fortsættelse. 



II. 



Det har ogsaa sin Betydning at søge at konstatere Indskud- 

 denes Tilblivelsesmaade, thi naar de er løsrevne fra al Forbindelse 

 med den islandske Sagalitteratur, faar de en ganske enestaaende 

 Interesse som Levninger af norsk Sagaskrivning, udført efter 

 islandsk Mønster. Haandskriftet ,,Fagrskinna" har som bekjendt 

 været en Bog af ganske sjelden nitid Udstyr og viser sig derved at 

 være bekostet af Mænd af det højere Aristokrati ; Munch har paavist, 

 at det er skrevet i .,første Halvdel af 14de Aarhundrede" og i den 

 Dialekt, der hører hjemme i den sydøstlige Del af Norge, „Egnen 

 om Tønsberg, Oslo eller Sarpsborg". Indholdet af Indskuddene 

 kan kun bekræfte dette. Vi har nævnt, at i „Fagrskinna" findes 

 Stykkerne om Halvdan svartes Giftermaal og Død og om Ragna 

 hin nkulåta. Cap. 2 fortæller om Hersen Dagd en frode paa 

 Hadeland og nævner hans Gaard Pengilsstadir, et gammelt Høv- 

 dingssæde; i Cap. 4 om Halvdans Død i Røkensvik beskrives Til- 

 bagerejsen fra Brandabu over Randsfjorden, hvor man netop maa 

 gjennem Røkensvik paa Vejen til Pengilsstadir, altsaa synes Forf. 

 personlig at være kjendt paa Hadeland; ved Siden deraf nævnes 

 Stein paa Ringerike og „Ski'rissalr" paa Vestfold, det sidste endog 

 i den senere norske Form. I de samme Lokalforhold spiller det 



