288 



det ovenanførte, neppe aV/iXftocav kan tjene som Bevis). Men 

 ialfald har vel Skrivere, kyndige i begge Sprog, tidligt bistaaet 

 dem, som affattede disse offentlige Documenter. At bemærke, som 

 et Bevis for Affattelse i Rom, er vel den ordrette Oversættelse, 

 hvormed de staaende officielle (publicistiske) Udtryk og Vendinger 

 stadigt gjengives her som i de øvrige græske Senatsconsulter. 

 Saaledes oversættes „senatum consuluit" med cjuvsgoiAsuaaTo xfj auy- 

 xXT|rw (som, efter Foucart, ogsaa i S. C. Delph., Prien., Asclep.); 

 „scribendo adfuerunt" med ypaooijivco luaprjaav (saa S. C. Delph. 

 Prien. Asclep. Aphrodis.), medens Joseph. Ant. Iud. 14, 8, 5 og 14, 

 10, lOgjengiver det med ypacpouivo Scy^aTi (cf. Madv. 1. 1. p. 8); 

 „quod verba fecerunt" gjengives: 7uspl ov Xoyou^ srconiaavTo (saa og 

 i S. G. Prien. og Asclep.); Udtrykket „ita, uti e re publica fideque 

 sua videretur" (t. Ex. hos Cic. Phil. III, 15 extr. cf. Liv. 25, 7, 4 

 faceret, quod e republica fideque sua duceret, ibid. 29, 10, 4 ut e 

 republica fideque sua duceret, Liv. 8,4, 12, permiserunt, ut ågeret 

 diceretque, quæ e republica nominis Latini fideque sua viderentur) 

 gjengives her: (rciv-s, a-oTair-/)), o?av ajxw sx r<ov hr^zzjAv ^pay;j.a-G)v 

 Y.ctX TYjc ihioic. TcctjTowc 9a'!vcov-at. 1. 12 — 13; eller: xafrcoc av (Kolvttg) 

 Macvuo (jTpaTTiywc) sx to)v 5. Kp. x. r. i. k. 5ox?j, (outoc tuosiv), eller 

 lin. 38 — 40: xoc av aurw s. t. 5. icp. x. t. l. tc. qjawTQTat. Udtryk- 

 ket: de ea re ita placuit (v. censuere) gjengives: Kepl toutou to3 

 Trpayjj.aTcc: outwc 



At Grækeren har været uta alm o di g over slige oftere gjen- 

 tagne Phraser, viser sig tidt, saavel derved, at 1. 14 Indledningen 

 (præscriptio) til det andet Senatsconsult paa nær Datoen mangler, 

 fordi det er ens med den forrige, og at i lin. 20 er af lin. 17 at 

 supplere: ucjauTo^ izzpl ov oi auxoi Xoyous sTcowjaavTo. 



Naar Madvig 1. 1. p. 7 (ligesom først Foucart ved sin v i 1- 

 kaarlige Interpunction, siden Mommsen 1. L p. 285) paastaaer, at 

 det i Indskriften ved de enkelte Beslutninger hyppigt forekommende 

 zhc$iv (placuit, censuere) atter til Slutning tilføies ab so lut (hos 

 Foucart: „adopteé", Madvig ; ,vedtaget" ; Mommsen 1.1.: ad singula 

 capita in fine adscribitur åfcojiv per se po si turn, cum quæ præce- 

 dunt regantur COmmate rtspc toutou tou Tupay^axo- ojt^c sdoifsv), 



