292 



gammel Tid præfectus urbis, Ret til at sammenkalde Senatet, saa 

 at hans provincia her alene deraf kan sluttes (Mommsen henviser 

 — hvad rigtignok ogsaa Foucart gjør 1. L p. 17 Anm. 2 — til Becker 

 R. Ant. 2, 2, 187 (hvor Liv. 24, 9 og Cic. fam. X, 12 paaberaabes) og id. 

 2,2,403. Becker!. 1. 2,2, 188 slutter dog, ligesom Madvig, af Liv. 43, 11, 

 at M. Ræcius var prætor urbanus). Men videre bemærker Mommsen, 

 atM. Ræcius efter Liv. 43, 9, 6 ifølge Senatsbeslutning havde ud- 

 skrevet (2000) Soldater i den Deel af Italien, som laa ligeoverfor 

 Ulyricum, og at han elter Liv. 43, 11, 4 ifølge en anden Senatsbe- 

 slutning ved et Edict har kaldt alle Senatorer (undtagen de, qui 

 reip. causa aberant) fra hele Italien tilbage til Rom (hans egen 

 Tilbagekomst til Rom dengang er ei omtalt); netop af disse 

 Steder, mener Mommsen, er det tilstrækkeligt klart, at M. Ræ- 

 cius har styret Sagerne i Italien (udenfor Rom), hvad ikke engang 

 var tilladt for prætor urbanus. Derhos antager Mommsen med 

 nogen Sandsynlighed, at det i a. u. 584 (170 f. Chr.) og i a. u. 

 585 (169 f. Chr.) var Tilfældet, ligesom i a. u. 586 (168 f. Chr.), 

 at prætor peregrinus tillige fik den „provincia, ut iret, quo se- 

 natus censuisset (som Cn. Octavius, prætor peregrinus a. u. 586, 

 som blev Admiral over Flaaden), hvilken særegne „Provinds" første 

 Gang forekommer Lin. 42, 31 Slutn. ved Cajus Lucretius (dengang 

 var L. Villius Annalis prætor peregrinus), som fik Flaaden at com- 

 mandere (af de 6 prætores sendtes i det Aar (171 f. Chr.) blot 

 een til Spanien, de to, som vanligt, til Sicilien og Sardinien og een 

 hk den sors, ut iret quo senatus censuisset). Det om M. Ræcius 

 tør vel være usikkert, men Q. Mænius var uden al Tvivl prætor 

 urbanus, som jo ei kunde fjernes fra Rom. 



Nedskrivningsvidnerne ere ved det første foreløbige Senatscon- 

 sult to (ligesom ved de to S. C. hos Joseph. Ant. lud. 13, 9, 2. 

 14,8,5), ved det andet tre (ligesom i S. C. de Bae, S. C. om Priene 

 og S. C. om Asclepiades), medens deres Antal ved sildigere Senats- 

 consulter (Senatus auctoritates) kunde stige endog indtil 12 (Cic. 

 fam. 8, 8). 



Senatets Forsamlingssted angives at være : ev Ko^stu») o: in 

 curia Hostilia, som var Senatets egentlige Forsamlingssted indtil 



