295 



Anderledes end Foucart, men vel ogsaa ligefrem baade sprog- 

 stridigt og i anden Henseende urimeligt, forklarer Mommsen L 

 1. p. 292 den samme Text saaledes, „at paa de Thisbæeres Begje- 

 ring, som havde vedblevet at være i Venskab med Romerne" (der 

 staaer: „i vort Venskab"), „atRomerne selv (auTo>) vilde paatage 

 sig at ordne deres Anliggender (toc xa-fr' auirouc Tcpay^axa), be- 

 sluttedes der, at der skulde sendes 5 Gesandter derhen for at 

 ordne Thisbæernes Affærer'". Hele det følgende Senatsconsult skulde 

 da, efter Mommsen 1. 1. p. 293, blot være en Instrux til de 5 Mænd, 

 som i Mellemtiden sandsynligt afPrætoren ere opnævnte, om hvad 

 de havde at rette sig efter og have for Øie i Ordningen af This- 

 bæernes Anliggender. 



Men for det Første er det vel sprogligt umuligt, at efter 

 i^sTlpx det følgende æjzol med Verbet i 3die Person kan betegne 

 Romerne („ipsi" scilicet senatus Romanus), istedetfor Thisbæerne 1 ; 

 og det er vel dernæst uhørt og uden alt Exempel, at den sæd- 

 vanlige Forholdsregel til Ordningen af en heel Provinds (redactio 

 in provinciæ formulam): at der dertil afsendtes en Senatscommis- 

 sion af 10 Medlemmer, som da i Forbindelse med Feltherren, som 

 hans consilium, handle temmelig selvstændigt (eller ved en mindre 

 Provinds'es Ordning t. Ex. Illyricums efter Seieren over Gentius, 

 endog blot af 5 Medlemmer), skulde være bragt i Anvendelse her, 

 hvor det blot gjaldt Ordningen af en liden Communes Anliggen- 

 der — det var dog for stort et Apparat at sætte i Virksomhed 

 for en saa ringe Ting. 2 Og hele det følgende er tydeligt nok en 



1 Denne Vanskelighed hæves visselig ikke ved Mommsens spidsfindige Forklaring: 

 ne requiras d<;rflrfi6\kzfta. propter verba, quæ sequuntur y\ fyl\(a y\ 

 r^^Z^ipOL ( ne h som g aa foran), amieitia intelligitur populi Romani, correc- 

 tores autem petuntur a senatu". Men i denne Senatsbeslutning er det jo Se- 

 natet, som taler, her jo altsaa, efter Mommsen, om sig selv i 3die Person, og 

 ikke om noget Udvalg (correctores). 



2 Madvig 1, 1. p. 13 A. 1 advarer — uden alTvivl, før han har seet denne Momm- 

 sens Forklaring — udtrykkeligt mod „at tænke paa de Timænds Udvalg, 

 der, udnævnte af Senatet selv, udsendtes til i Forening med Feltherren paa 

 Stedet at ordne nye Provindser". De 5 Mænd her opnævnes jo blot af Præ- 



