315 



disse Mure ere byggede efter dette Senatsconsults Affattelse, maa- 

 ske med Uret. Thi at Borgen paa den Tid har manglet Mure, 

 sluttes neppe med Ret deraf, at Senatet nu tillader, at den befæ- 

 stes, da dette ligesaavel (item?) kan betegne, at Senatet tillader, 

 at den vedbliver at være befæstet", en Forklaring saa besynder- 

 lig, at enhver Kritik af den bliver overflødig. 



Lin. 31 med — 35 pr. fin. lyder efter Foucarts Læsning og Sup- 

 pleren saaledes: 



£2 f ffoctfTwc rcept cov oi ocvt(oi) 1 1. 32 Xoyouc eTCOiv/aavTO ^puaiov, 



o auvrjvsyxav 



efe ffT^avov, [o'|l. 33 ttg)]c siV to KarceTuXiov axs^avov xara- 



axsuaaoaiv, toutoic, xa-d"[o]| 

 svs9avtaav, oicoc auTois aTuoSofrrt, o(tc(o)c toutov tov o*ts- 



9avov efe 



35 (t)o KoctcstoXiov xaraaxsuaaoaiv, outoc ocTCoSouvai s&ofsv. 

 1 dette Afsnit volder hverken Text eller Indhold nogen virke- 

 lig Vanskelighed. Talen er om en Sum Guid, sammenskudt foråt 

 anskaffe en Gttldkrands til Nedlæggen paa Capitol, som var dem 

 frataget, og som de anholde om maa blive givet dem tilbage til 

 denne Anvendelse. Udtrykket har en charakteristisk minutiøs Fuld- 

 stændighed og Udførlighed i selve Andragendet, medens Reso- 

 lutionen er yderst kortfattet. Udfyldningen af de ubetydelige La- 

 cuner er af de senere Bearbeidere erkjendt for rigtig og nødvendig. 

 I Begyndelsen af Linie 33 læses dog foran 2 endnu paa Papiraf- 

 trykket O. 



Den Sum i Guid føpucrtov er — forskjelligt fraxpuVoc — almin- 

 deligt brugt om myntede Penge, som i saadant Tilfælde opsmel- 

 tedes) har maaske været sammenskudt i det nævnte Øiemed alt 

 før Byens Indtagelse (uden Sværdslag) af de romersk-sindede og 

 var vel, som alt andet Gods, inddraget ved Deditionen (saa Momm- 

 sen 1. 1. p. 295). Madvig bemærker 1. 1. p. 16: „Hvem havde tå- 

 get dette Guid og skulde give det tilbage? Uden Tvivl er her 

 allerede en Anke mod C. Lucretius, hvis Navn dog skaanes". Un- 

 der Forudsætning af Rigtigheden af Mommsens historiske Kritik 



ved de to Steder hos Livius og af at der altsaa i Liv. 42, 63, 12 



20 a* 



