318 



havde opholdt sig i Grækenland. (Foucart p. 44 — 45 anfører til 

 Bevis for, at Prætor peregrinus havde at tage vare paa saadanne 

 anklagede Fremmede, et Brev fra Proconsulen Q. Fabius Maximus 

 til Magistraterne i Dymæ i corpus inscrr. græcc. 1543 lin. 23— 28). 



Sprogligt er at bemærke i dette Afsnit: avfrpwTcous (lige efter 

 Xdyouc sTuoivjjavTo) med følgende: otcwc outoi xonréxwvTai, hvad vel 

 nærmest kan betragtes som den Art af Attraction, hvorved Sub- 

 jectet i den afhængige Declarativsætning og Spørgesætningen, 

 ogsaa ved Udtryk for Villie, drages hen som Object forHovedver- 

 bet (cf. Madv. gr. Synt. § 191 med Anm. 2; hvor dog Villiesæt- 

 ningen ei nævnes cf. Thue. 3, 51 touc ts DeXoTuovvTfjafevs (sc. s^ouXe-co 

 o Nixias af det foregaaende) otcwc \w tcokovtoci IxtcXouc owtoOsv x. 

 t. X. cf. J. T. A. Kriiger „die Attraction in der lat. Spr. mit be- 

 standiger Riicks. auf d. Gr. p. 162 — 167"); her er dog isaafald paa 

 Grund af den lange mellemkommende Relativsætning (oFuvsc) i 

 Sætn. otuwc x. t. X. Subjectet gjentaget med outoi (refereret til 

 ofrtvsc). Mommsen synes at betragte det som en Anakoluthie, naar 

 han p. 282 i Anm. 2 nedenunder den græske Text siger: a'vO"po7uoi>£ 

 . . . . 07roc outoi xaTsx.wvToi cum „detur", debuit dari: ocv^poTrouc 

 . . . . xaTsx^^ai, hvad dog i ethvert Fald ei er correct, da Xoyoue 

 izoizZafton med Inf. kun indleder et Factum („bringe paa Tale, 

 ytre sig om, at noget skeer, er skeet" cf. S. C. de Asclepiade), 

 medens dette Udtryk her i dette Senatsdecret stadigt bruges om 

 „at stille et Andragende" og i d enn e Betydning stadigt construeres 

 med otuos. Det burde derfor af Mommsen have været udfyldt: 

 avfrpwTCouc .... xafrsxTeouc sivai, ikke: xaTs)(so\h*i, da det sidste 

 maatte forstaaes som et Factum. 



Paa Stenen staar dernæst efter Foucart i Slutningen af Lin. 

 36 og Begyndelsen af Lin. 37: YIIEN . . II . . AT0I2 x. t. X. - 

 EI2IN, af Foucart udfyldt: uirsvavTwc. Luders's Revision bestyrker 

 forsaavidt Foucarts Læsning af Stenen, som hos ham ogsaa det an- 

 gjeldende Ord ender paa A (Luders: EN/I //AT 012"), medens han 

 dog blot angiver en Lacune af 3 Bogstaver, istedetfor at Foucart 

 antyder en Lacune af 4. Efter Liiders's Revision kunde man tænke 

 paa en, vistnok ellers ei forekommende, Adverbialform urcevavTa, som 



