321 



uantagelig Rettelse. Om y)8tq virkeligt efter Sprogbrugen kan be- 

 tyde „ omsider", kan herved være ligegyldigt. Men selve et saa- 

 dant positivt Andragende, om at angjeldende Personer nu om- 

 sider skulde kunne vende tilbage, kunde jo vel egentlig da alene 

 have nogen Mening, naar det havde været antydet, at Romerne 

 # (Prætoren) havde modsat sig deres Tilbagekomst, som disse Per- 

 soner selv havde ønsket. Men netop det modsatte er jo Tilfældet: 

 de ere jo af Prætoren opfordrede til at komme tilbage, men have 

 ikke indfundet sig. Hvorledes og af hvem skulde vel nu misfor- 

 nøiede Flygtninge, som have spredt sig til forskjellige (her unævnte, 

 men ialfald græske) Byer, og som ikke ere vendte tilbage efter 

 Citation. tvinges til at vende tilbage? Dertil var der dog ingen 

 Mulighed. Og til hvad Nytte skulde deres Tilbagekomst være for 

 de øvrige Thisbæere? Nei! det er vel netop, fordi de efter for- 

 agtet Tilbud ora Tilbagekomst vise sig som „Uforsonlige" („Intransi- 

 gentes"), at de nu ønskes fjernede fra Borgerskabet, udelukkede 

 fra Borgerrullen (eller deres Rang i denne, hvis tol^ er rigtigt 

 og kan betyde dette); xcx-aTropsuovTai udtrykker ialfald det væsent- 

 lige af Meningen. Sagen henvises forøvrigt til Consulen i Macedo- 

 nien, A. Hostilius Mancinus's Afgjørelse. 



Mommsen har her i sin Forklaring været lidet heldig og lidet 

 opmærksom paa den af Foucart givne Opfatning af Forholdene. 

 Han sammenblander først de to forskjellige Af delinger af This- 

 bæere, som i disse to Afsnit ere betegnede. Han forklarer saale- 

 des, ganske vist falsk, at den Pr æ tor, som ved sit Edict byder 

 de i sidste Afsnit betegnede at indfinde sig („de, som ere dragne 

 bort til andre — naturligt græske — Byer" (udenfor Thisbæ)) og- 

 saa skal være Quintus Mænius, pr. urb., og kan ikke forståa, hvor- 

 ledes Foucart har kunnet henføre dette til C. Lucretius. Men da 

 Foucart jo forklarer de i dette Afsnit omtalte Thisbæere om dem, 

 som have frivilligt draget bort til andre Byer og ikke have ind- 

 fundet sig uagtet „Prætorens" Opfordring, der vel nødvendigt maa 

 være udgaaet strax efter Byens Indtagelse, saa kan jo det Edict, 

 Kundgjørelse eller Opfordring, som er udstedt, alene være udgaaet 

 fra den i Boeotien dengang commanderende Feltherre; og den i 



Vidensk.-Selsk. Forh. 1875. 21 



