326 



torens Forurettelser og Skildringer af deres Lidelser skulde stemme 

 Indvaanerne ugunstigt mod det romerske Herredømme. 



I Fortsættelsen Lin. 50 — 52 om de samme Qvinders Anliggende 

 er Texten ved vigtige Punkter mangelagtig og i høi Grad tvivlsom. 

 Den er temmelig afvigende suppler et af Foucart og rettet af 

 Mommsen, har undergaaet en betydeligere Rettelse af Madvig, og 

 endelig giver Liiders's Revision et stærkt afvigende Resultat fra 

 Foucarts oprin delige Læsning og Supplering. Texten lyder efter 

 Foucarts første Læsning og Suppleren saadan: 



'Ojauxoc ou Taurac Tot£ yuvalxac i)^(ewc) Sixav s['!vai] 50 

 [rcpo]c tov ffTpaTTjYov svsyxetv iitl afwxv, izspi toutou toO 7rpay[[J-a] 

 [to]c [7rp]oT£pov IvavTi Facou Aoxp£T''ou fSouXsjffafffrai s6o[^£v]. 

 Ved Tespt oj finder Foucart (1. 1. p. 49 A. 1) Constructionen 

 med Inf. (det af ham selv supplerede sivai) særegen og formoder, 

 at denne Infinitiv er styret af de ellers sædvanlige Ord: Xoyous 

 sTtocTfcavTc, som her enten skulle være underforstaaede eller ude- 

 ladte af Stenhuggerne. Men efter Xøyoas Acouqawtø staaer her 

 ellers, hvor det betegner et Andragende, som oven bemærket, 

 stadigt otccoc med Conjunctiv. Mommsen supplerer (p. 282 A 4), 

 som udeladte efter rcspl o-j, ialfalcl rigtigere o£ ootoi Xcfyovs hnvcf 

 ciavTo otuwc og supplerer siden IfjJ^i] i Slutningen af Lin. 50, iste- 

 detfor Foucarts spvoc.], men tillægger urigtigt Foucart dette fulde 

 Supplement, ogsaa ottoc. som jo dog ei passede til dennes sfooa, 

 men berigtiger dette paa en Vis strax nedenfor A. 6. Med Hensyn 

 til Foucarts Læsning og Suppleren i Slutningen af Lin. 50: YBP- 

 [swc]AIKANE[ivai] — Foucart siger dog selv p. 49 at have læst: 

 YBPI og at af hUåv blot anden Stavelse er læselig — indvender 

 Mommsen, at Skav afviger fra den almindelige Form (som en Do- 

 risme) og neppe er rigtig, medens han antager, at Hercher rigtigt 

 har restitueret: afrfov — hvad dog vel stærkt afviger fra, hvad 

 Foucart troer at have læst — og for fcZvai (af Foucart fortolket 

 l£#vai) giver Mommsen s[£fj], det øvrige give begge i dette Afsnit 

 eens (rcpoc; tov o-TpaTTjvov sveyxstv x. t. X., om Slutningen fra Tcepi 

 to'j'tou er der ingen Tvivl med Hensyn til Texten), men de forklare 

 Tipoc tov aTpaTTjyov forskjelligt, Foucart: „mod Prætoren Lucretius", 



