328 



ning, en uhørt Brug af iict ti i Retssproget" (?). Men agca vr\<; 

 pXaftyc forekommer dog hos Plato legg. 8, p. 845 E („Vurdering, 

 Beløb af den anrettede Skade"), og di-ta maa dog nok her kunne 

 betegne „litis æstimatio", eller den Pengesum, som bestemtes i 

 Dommerens condemnatio — der jo ved en Privatklage gik ud paa 

 en Erstatning i Penge, selv om Klagen ei gik ud paa Pengetab — 

 enten pecunia certa, naar Summen alt nævntes i Søgsmaalet (in- 

 tentioj, eller incerta, som bestemtes ved æstimatio cf. Rein „Das 

 Privatrecht und der Civilproces der Romer", Lpz. 1858, p. 915 og 924. 

 Her er vel desuden Tale om det, oprindeligt intern a ti on ale, In- 

 stitut, den re cup er at o riske Proces, som i det hele vistnok mindre 

 nøiagtigt er kjendt; smlgn. om recuperatores Rein 1. 1. p. 873 flg. 

 og Rein „das Kriminalrecht der Romer", Lpz. 1844 p. 609 flg. ogp. 

 370 (Geil. XXI., 13 extr. : injuriis æstimandis recuperatores se da- 

 turos prætores edixerunt, hvor der i Forveien er sagt, at XII tabb. 

 for injuria blot havde bestemt en Straf af 25 asses). Med Hen- 

 syn til sTct ti da betegner jo iizl med Acc. Formaalet for Handlin- 

 gen (concret): „for at faa, erholde noget" (ået med Dativ alm., 

 det mere abstracte Formaal: „for at bevirke noget"). 



Madvig fortsætter: ..det afgjørende er dels, at der her ikke kan 

 tænkes paa et Andragende om Tilladelse til at anlægge en Proces, da 

 en romersk Øvrighed (og Feltherre) umuligt for Misbrug af Embeds- 

 myndighed kunde anklages i Form af en privat Proces, og en offentlig 

 Anklage i denne Tid (længe før Oprettelsen af quæstio de repetun- 

 dis) maatte skee for Folket af en romersk Øvrighed, medens An- 

 dragender om administrativ Hjælp mod Haardhed og om nogen 

 Opreisning kunde rettes til og imødekommes af Senatet (som ved 

 Abderiterne og Coronæerne i dette Aar, Liv. XLIII, 4), dels, hvad 

 der er uomtvisteligt, at Ordene ikke kunne betegne et Andragende 

 om Noget, der skal tillades og skee — thi dette betegnes ufra- 

 vigelig ved otcoc* (hvilket Bftoé Mommsen, som ovenanført, an- 

 tager udfaldet tilligemed de andre, ogsaa af Madvig underfor- 

 staaede indledende Ord, idet han for Foucarts e(?vai) supplerer 

 éffi; begge statuerede Ellipser ere dog vel omtrent lige dristige),— 

 „men alene en Angivelse af og Klage over Noget, der er eller skal 



