330 



digt. sva vri er her xoivfj, hellenistisk (i LXX og N. T.) = coram 

 for det ældre Sprogs åvavxa. 



Med Hensyn til de reelle Indvendinger, som Madvig (1. 1. 

 p. 18) reiser mod Foucarts Text Soajv ivsyxstv x. r. X., „at der her 

 ikke kan tænkes paa Tilladelse til at anlægge en Proces, da en 

 romersk Øvrighed (og Feltherre) umulig for Misbrug af Embeds- 

 myndighed kunde anklages i Form af privat Proces o. s. v.", skal 

 jeg tillade mig at gjøre opmærksom paa Mommsens Forklaring (1. 

 1. p. 296—297) af 5i'xy] (eller efter Mommsens Text: afrta) uføeoc 

 om den ældste private injuriarum actio („den offentlige ind- 

 førtes først ved lege Co r nei i a' 1 ), som kunde reises ogsaa mod 

 en Magistrat, i ethvert Fald efter nedlagt Magistratur (som jo 

 her var Lucrets's Tilfælde). Mommsen citerer herfor Ulpian i 

 Digg. 47, 10, 32: „nec magistratibus licet aliquid injuriose facere: 

 si quid igitur per injuriam fecerit magistratus (vel quasi privatus 

 vel fiducia magistratus) injuriarum potest conveniri. Sed utrum 

 posito magistratu an vero et quamdiu est in magistratu? Sed ve- 

 rius est, si is magistratus est, qui sine fraude in jus vocari non 

 potest, exspectandum esse, quoad magistratu abeat". Den private 

 injuriarum actio, bemærker Mommsen videre, var dobbelt, den ene 

 legitima, som havde tilfølge Straf enten af talio eller af pecunia certa 

 (da indeholdt alt i Søgsmaalet, intentio cf. supra), den anden, ind- 

 ført ved Skik og Brug og optaget i Prætorens Edict (cf. Pauli. sent. 

 rec. 5, 4, 7) æstimatoria; cf. Gaj. 3, 224: „sed nunc alio jure 

 utimur (o: forskjellig fra den i § 223 nævnte 12 Tavlers); permit- 

 titur enim nobis a prætore ipsis injuriam æstimare et judex vel 

 tanti condemnat, quanti nos æstimaverimus vel minoris, prout illi 

 visum fuerit (og der tilføies, at ved en atrox injuria pleier Prætoren 

 selv æstimare (og give Summen i Søgsmaalsformlen), og Domme- 

 ren gaaer da sjelden under Prætors æstimatio (smlgn. ogsaa herom 

 Pauli. sent. rec. 5, 4 de injuriis). 1 



Digg. XLVII. 10 in. defineres det generelle Ord injuria: „specialiter autem injuria 

 dicitur contumelia" og videre ibid. 2. siges „omnis injuria aut in corpus inferri, 

 aut ad dignitatem aut ad infamiam (i. e. cum pudicitia adtemptatur) pertinere" ; 



