1885.] EXPEEIMENTELLE UNDERSØGELSER AF TIDSSANSEN. 



5 



Jt er altså den „gjennemsnitlige forskjelsværdi", hvor- 

 med t må forøges eller forminskes for at give en sammenlignings- 

 tid t', der kan skjelnes fra t eller kan synes at være den lig, o: der 

 står på grænsen mellem „mærkbar" og „ikke mærkbar forskjel". 

 Jt kan også kaldes „den gjennemsnitlige vurderingsfeil". Jo 

 mindre nu Jt er i forhold til t (eller absolut), des korrektere 

 er tidsopfatningen eller: des skarpere er „f or skje ls f øls o m- 

 heden"; jo større Jt er, des mindre skarp er forskjelsfolsom- 

 heden. 



Ved at samle middeltal {Jt) fra flere personer kan man 

 sikre sig mod rent tilfældige individuelle bedømmelser, ligeså 

 ved gjentagelser. Ved at undersøge tidssansens skarphed for 

 flere tider og sammenligne, kan man komme til nøiere kundskab 

 om tidssansens forhold ved de forskjellige tider. Man har da 

 særlig at fæste opmærksomheden ved, om Jt er ligestor ved de 

 forskjellige tider eller forandrer sig. I siste tilfælde (som er det 

 faktiske) gjælder det igjen at undersøge, om der er no"get for- 

 hold mellem Jt's forandring og t's forandring eller ikke. 



Man kan da benytte Jt i forhold til tiden t som et mål 



for tidssansens skarphed eller for forskjelsfølsomheden; ~ kaldes 



t 



afdengrund: „forskjelsfølsomhedens forholdsexponent", 

 der står ialfald som ét mål for tidssansens skarphed. 



Beskjæftigelsen med dette problem lod mig imidlertid alle- 

 rede i Leipzig mærke, at fænomenet er langt mere kompliceret, 

 end det på forhånd synes. 



Mange faktorer (på andre gebeter af psychophysiken kaldt: 

 „feilkilder") blander sig ind med. Vanskeligheden — at få tid- 

 skilt disse faktorer — må søges løst ved forse genes ordning og 

 kombinationer. Det er af stor betydning at få udskilt disse fak- 

 torer og tillige at få undersøgt dem og deres forhold, såmeget 

 mere som flere af dem også selvstændig betragtede er af stor 

 interesse. Derfor var det mig magtpåliggende på forhånd at 

 ordne forsøgene slig, at jeg om mulig samtidig kunde nå flere 

 af disse mål, ialfald hovedmålet, og forberede undersøgelsen af 

 andre. 



