1885.] EXPERIMENTELLE UNDERSØGELSER AE TIDSSANSEN. 15 



betydelig, uden at regelens gyldighed ophører. For at få mere 

 kundskab om, i hvilken' grad dette gjælder, har jeg undersøgt, 

 om regelen også stemmer med de tidligere gjorte forsøg, som 

 tildels afviger fra mine, såvel hvad tidens beskafFenhed som an- 

 ordningen angår, nemlig Kollerfs (1880 — 81). Medens jeg var 

 beskjæftiget med experimenterne, fik jeg redegjørelsen for de 

 ovennævnte forsøg af Volkmar Estel (Wundt: „Philos. studien", 



II, 1, s. 37 flg.) hvilke var af såmeget større interesse, som de 

 tildels behandler de samme tider som mine forsøg. Jeg optog 

 da også disse til sammenligning. 



III. Kort resumé af en sammenligning mellem de navede voxnes resul- 

 tater og de tidligere nndersogelser (Kollertfs, EsteFs, Mach's, Horing's 



og Vierordfs). 



Kollert og Estel kommer i sine resultater til slutninger, der 

 dels direkte, dels indirekte delvis peger i en anden retning end 

 mine ovenfor citerede. 



Jeg har underkastet deres resultater grundige undersøgelser, 

 som pladsen her ikke tillader mig at optage. 



Jeg må indskrænke mig til at meddele det blotte resultat. 



Den tilsyneladende modsætning mellem deres og mine resul- 

 tater skriver sig dels fra en anden forsøgsanordning og andre 

 slags apparater, dels fra en anden beregningsmåde. 



For at kunne anstille sammenligning mellem deres og mine 

 forsøg er det først og fremst nødvendigt at omregne deres vær- 

 dier efter min beregningsmåde. Gjør jeg dette og tager hensyn 

 til de hos dem medtagne og udelukkede faktorer, stemmer de 

 overens med mine i hovedsagen: 



Forskjellen i beregningen er, at Kollert og Estel udregner 



J=T—t = — * = Jt °~ Jt \ (J kaldes af Estel: „mitt- 



lerer schåtzungsfehler oder schåtzungsdilferenz"), medens jeg ud- 

 regner den gjennemsnitlige forskjelsværdi zlt ved hver tid og 

 finder dens forhold til normaltiden t, „forskjelsfølsomhedens for- 



holdsexponent" ~ 



