1885.] EXPERIMENTELLE UNDERS GEL SER AF TIDSSANSEN. 



23 



forekommer mig at være den begyndende færdighed, men som 

 endnn er vaklende. 



Den næste forsøgsdag ( 13 /e) gjør den sig derimod tydelig 

 gjældende i alle de 4 forsøg: t = 12", * = 7, 6 ", t = 6", t = Z" 

 (se tabel C), således at forskjelsfølsomhedens exponent 

 er minket fra ^ til T 1 ? (å T \), altså forsk jelsfølsomheden 

 er steget i forholdet 12 : 10. Denne værdi holdt sig nogenlunde 

 konstant også under følgende forsøgsgruppe (tabel D), hvor ex- 

 ponenten ved t = 3" og t = 6" gik ned til T K d og ved t = 4, 5 " 

 endog til T *j. (En undtagelse danner dog t = 12 nærmest på 

 grund af en forstyrrende biomstændighed, idet uhrværket ikke 

 gik konstant, hvorfor jeg måtte afbryde rækken for at smøre 

 og hænge på et nyt lod. Denne lille afbrydelse synes at have 

 adspredt opmærksomheden for 2 af deltagernes vedkommende, 

 men skjærpet den for den énes (komponistens) vedkommende. 



Alle disse forsøg (undtagen for t = 10, 5 " og t = 3") foretoges 

 pa én dag ( 16 /e 84), da deltagerne syntes skarpe og lidet an- 

 strængte efter de 3 første rækker. Vi tog os dog en liden hvil 

 efter 3die række og nød et par glas vin, hvilken forfriskning 

 synes yderligere at have virket til følsomhedens skjærpelse; dette 

 forklarer exponentens forandring fra T ^ til ^ å Jeg for- 

 modede, hvad der viste sig bekræftet ved erfaringen, at færdig- 

 heden lod sig udvikle mere, og fortsatte derfor videre med forsøg 

 til udforskning af dette punkt. Den næste forsøgsdag ( 19 /g) ind- 

 førtes 2 modifikationer ved methoden. 



1) For at prøve, om de fundne forskjelsværdier gav et no- 

 genlunde konstant resultat og ikke alene beroede på de bestemte 

 forsøgsomstændigheder (jeg tænkte nærmest på methodens 



bestemte udregning og gruppering i: først staire + ^ derpå 

 mindie + lig ^ om f ormo d e( ie indflydelse jeg skal udtale mig 



i det flg.), anstillede jeg efter forsøgsrækkernes tilendebringelse 

 endel såkaldte „kontrolforsøg" således, at jeg tog de fundne 

 forskjelsværdier, forøgede (og forminskede) normaltiden med dem 

 og undersøgte, om nu sammenligningstiderne (t -f Jt eller t — tJ) 



