24 



SIGVAKDT THOEKELSON. 



[No. 2. 



stod på raærkbarhedens grænse (forskjelstærskelen), 

 tog så dels større værdier (for Jt) og .provede, om forskjellen da 

 tydelig mærkedes, dels mindre og provede, om dommen i regelen 

 lod: ,,=% medens de iagttagende i disse tilfælde holdtes i uvi- 

 denhed om, hvorvidt forogelse (+ Jt ) eller forminskelse ( — Jt a ) 

 fandt sted. Disse „kontrolforsøg" viste den skjønneste overens- 

 stemmelse med de efter methoden fundne resultater og styrkede 

 min overbevisning om disses korrekthed og methodens gyldighed 

 for gjennemsnitstallenes vedkommende. Ved de første forsøg 

 (tabel B) havde jeg ikke turdet anvende kontrolforsøg. før grup- 

 pen var afsluttet ( 7 /e) for ikke at resikere indbringelsen af den 

 nye faktor øvelsen (muligens endnu andre), når det lod sig gjøre 

 at undgå det. Da første gruppe B (h = 3") var afsluttet ( 7 /e). 

 foretog jeg endel kontrolforsøg med den sist undersøgte tid t = 1,5". 



Disse kontrolforsøg gjenoptoges nu ( 19 /e) forst for t = 10,5, 

 (af tabel D) med det udfald, at Jt for 2 iagttagere gik ned til 

 O.75", for 1 iagttager til 0. s ", for 1 til 1,3", gjennemsnitlig Jt = 0, 9 ", 



hvilket svarer til ~ = ca. T V (Dog er disse tal muligens vel 



små, da der var adskillig vaklen i bedømmelsen). Sådanne kon- 

 trolforsøg anvendtes også under forsøgene af 4de gruppe (tabel 

 E), for tiderne / = 9"; t = 4, 5 ". t = 3", t — V; men da her 

 var foretaget nok en modifikation, må først denne forklares. 



2) Ved 4de gruppe (tabel E) (undtagen for t = 12". t = IO.5") 

 foretoges en anden modifikation af Wundtfs: „minimalændringer- 

 nes methode", idet jeg (modsat hvad hidtil var brugt; se sål. i 

 Wund^s: „Philos. studien ;£ II, s. 39 — 40), lod de iagttagende 

 være i uvished om, hvorvidt V (sammenligningstiden) blev for- 

 øget eller forminsket. (Herom udførlig senere). 



I tabellerne har jeg mærket disse forsøg med tegnet «ub. 4, 

 (== ubekjendt") „+ først". Her indførtes altså en lidt besvær- 

 liggjørende faktor, idet der skal skarpere forskjelsfølsomhed el- 

 ler større øvelse til for sikkert at mærke, at en tid it') er større 

 (eller mindre) end en anden, end for at mærke, at der er en 

 forskjel. 



Experimenteme viste, at denne faktor opveiede den før 



