1885.] EXPERIMENTELLE UNDERSØGELSER AF TIDSSANSEN. 



25 



medtagne, færdigheden, så dennes indfly deise næsten gik tabt; 

 exponenten gik for de fleste tider (undt. t = 3" og t = 9") til- 

 bage fra T \ d å T \ til 



rV ^ it- I denne 4de gruppe undersegtes 

 som i Iste også t = 1, 5 " med samme resultat. Denne forandring 

 af forsegene syntes altså at bringe dem tilbage næsten til 

 samme standpunkt, som dengang endnu ingen art øvelse havde 

 fundet sted. At ikke forskjelsværdierne forøgedes endmere, til- 

 skrives „ færdigheden" ; herfor var jeg så heldig ved en tilfældig 

 omstændighed at få et godt bevis. Den ene af de iagttagende havde 

 nemlig i det foregående i længere tid været fraværende, således 

 under hele den foregående gruppe D og var derfor for en væ- 

 sentlig del gået glip af øvelsen. Hos ham, hvor færdigheden 

 ikke modvirkede lettende som hos de 3 øvrige iagttagere, viste 

 forskjelsværdien for t = 7 5 ", (tab. E) sig større end ved de tid- 

 ligere uøvede forsøg, hvor det var bekjendt, at if først for- 

 øgedes. Jt var — 0,9" (for t = 7,5"). Dette giver ^= — Ved 



t 8.3 



kontrolforsøgene med denne tid vakler Jt fra 0,6 "— 0,9" (ca. ; s")- 

 Værdierne af de „ubekjendte" forsøg forholder sig altså til de 

 .,bekjendte" som 12 : 10 eller som 10 : 8,3, hvilket giver omtrent 

 samme forholdsexp. Jf§ = Dog er dette endnu ikke ret 



konstante tal, men vaklende, da færdigheden ikke (engang rela- 

 tivt) er afsluttet. Det er rimeligt (som senere experimentelt 

 påvist), at ved fortsættelse af experimenteringen umiddelbart 

 efter de i tabel E vundne resultater vilde forsøgene efter øvelse 

 med de „ubekj endte" forandringer snart have givet et lignende 

 resultat som i de to foregående grupper (C og D). Det var min 

 hensigt strax at undersøge dette ; men uovervindelige hindringer 

 tvang mig og iagttagerne til at indstille experimenteringen for 

 den gang og udsætte med de videre forsøg til efter sommerfe- 

 rierne. Herved fik jeg imidlertid en prægtig leilighed til at under- 

 søge det interessante forhold, hvorvidt den opnåede færdighed 

 (der også var erhvervet i den korte tid af kun ca. 4 uger) kunde 

 holde sig (helt eller tildels) i den mellemtid af flere uger, der 

 vilde hengå til experimenternes gjenoptagelse. Jeg havde grand 

 til at tvile herom, da den éne iagttager (cand. J. Kornbrække), 



