1885.] EXPERIMENTELLE UNDERSOGELSER AF TIDSSANSEN. 



37 



physiske undersogelser har en betydelig og uundgåelig indfly deise." 

 Dette vil vist bekræftes tilfulde af enhver, som har med experi- 

 mentelle midersegelser af psychiske fænomener at gjore. Så- 

 meget mærkeligere er det da, at ved de hidtil offentliggjorte 

 undersogelser over „tidssansen" er det stillet så såre i baggrun- 

 den; man har blot søgt at imdgå øvelsen, men kun opnaaet, at 

 få en del af øvelsen med, betragtet som uvæsentlig. Jeg tror, 

 mine experimenter tilstrækkelig har godtgjort, at øvelsen spiller 

 en vigtig rolle også ved tidssansen, og at resultaterne må give 

 falske slutninger (f. ex. med hensyn til den Weberske lov), der- 

 som man behandler denne faktor skjødesløst og sammenblander 

 øvede resultater med uøvede på en vilkårlig eller rent tilfældig 

 måde. Dette er et af mine vigtigste ankepunkter mod Kollertfs 

 og EstePs resultater. — Det kunde tænkes, at deres forsøg var 

 ordnede efter det princip, som v. Kries og Auerbach forlanger, 

 nemlig „maximal øvelse", at resultaterne ikke var benyttede, før 

 de iagttagende havde nået en (relativt) konstant øvelse. Her- 

 imod må indvendes, at det er temmelig vanskeligt at bestemme 

 det punkt, hver øvelsen er bleven konstant; i 1 år el. 2 for- 

 andres dog øvelsens grad; dernæst viser EstePs udtalelser (Phi- 

 los, stud. II, 1. s. 58 og 59), at han slet ikke har bekymret sig 

 derom ved tider under 3"; og endelig: havde han indladt sig 

 derpå, måtte naturlig undersøgelsen have fået en gang ana- 

 log min anordning og krævet svar på spørgsmål, som mine 

 om øvelsens betydning, størrelse, grænser, beskaffenhed og ar- 

 ter. Og at man virkelig ikke har været nok opmærksom på 

 denne faktors betydning, derfor heller ikke tåget solide forholds- 

 regler for at forebygge den, ved jeg af erfaring fra min del- 

 tagelse i cand. Mehner f s experimenter (i Leipzig 1883). Da 

 disse experimenter blev anstillede efter prof. Wundtfs anvisnin- 

 ger og under hans kontr ol, anser jeg det for umulig t, at man i 

 de foregående semestre under hans ledelse havde været opmærk- 

 som på og benyttet omhyggelige forsigtighedsregler, som han 

 ligeoverfor vore forsøg kun berørte med de ord: „ja den første 

 dags resultater er ubrugbare, da herrerne først må vænne sig 

 til lyden og intervallet"; siden opmuntrede han os til ved hver 



