38 



SIGVAKDT THOBKELSON. 



[No. 2. 



ny tid at anstille de par ferste forsøg kun for at vænne os til ly- 

 den; denne tilvænnelse bestod imidlertid kun i, at vi fik nere lyden 

 et par gange, før de egentlige experimenter begyndte. Heraf 

 følger, at disse experimenter hverken kan regnes til de rent 

 uøvede eller de øvede forsøg. Samme indvending retter jeg mod 

 Kollertfs og EstePs resultater, især efter de oplysninger, E. selv 

 giver. (Herom mere i et senere afsnit). Det er således urig- 

 tigt at sammenstille som jævnlige resultater af forsøg med tider, 

 hvor forsøgenes antal går op til 11 å 16, med dem, hvor antal- 

 let kun er 1 å 2, ligeså de først i semestrene foretagne for- 

 søgsrækker med de senere og siste. Men til en sådan sammen- 

 blanding fører Kollertfs og EstePs fremgangsmåde. Dette mang- 

 lende syn for øvelsens uhyre betydning fører også til en anden 

 sammenblanding, nemlig af de 2 arter øvelse. „færdigheden" og 

 „udenadlæren'\ der må bestemt adskilles, fordi de læres på for- 

 skjellig måde og adskiller sig i virkningerne. 



Når man øver sig med bedømmelser af flere forskjellige 

 tider, opstår en større dygtighed ikke alene til at bedømme de 

 samme tider, men også nye, ikke før hørte. Denne generel- 

 lere øvelse, som frembringer .,færdigheden", synes mest at 

 forøge evnen til at koncentrere opmærksomheden netop på det, 

 som skal undersøges, og hindre forstyrrende omstændigheders 

 skadelige indflydelse. Den anden spe eie 11 ere art, ..udenad- 

 læren", opstår på den måde, at man stadig hører én tid gjen- 

 taget, så at den blir inderlig kjendt, ligesom fastgroet i opfat- 

 ningen, hvorfor man er istand til at opfatte en ganske liden af- 

 vigelse fra den ; derimod vil ikke denne øvelse i og for sig hjælpe 

 på opfatningen af andre forskjellige tider. Man kan ved udenad- 

 læren drive det så vidt, at man ikke behøver at høre normal- 

 tiden t før sammenliguingen, men kan nøie sig med sammenlig- 

 ningstiden V alene og efter hukommelsen sammenligne denne 

 med t (dog er det sikrere at høre normaltiden først). At der 

 er stor forskjel på forsøg med „færdighed" og efter „udenad- 

 læren", fik jeg allerede opmærksomheden fæstet på ved min egen 

 deltagelse i Mehner r s forsøg (1883). Det var en mærkværdig 

 forskjel at gå fra den udenadlærte tid 1, 5 " til den nye 3", uag- 



