1885.] EXPEEIMENTELLE UNDERSØGELSER AF TIDSSANSEN. 39 



tet færdigheden var lige stor. At dette ikke alene var tilfældet 

 med mig, undersøgte jeg ved at konferere med den anden sta- 

 dige deltager i forsøgene, cand. W. Ruin, der forklarede, at det 

 samme var tilfældet med ham. Jeg meddelte i forbigående prof. 

 Wundt min iagttagelse, men han kom heller ikke den gang til 

 at rette på ordningen; thi han sagde blot: ja, så får i slutte 

 med den tid og tage en ny og siden gjenoptage 1. 5 ". Havde han 

 været af den anskuelse, som tilsyneladende Estel har (s. 58 og 

 59), vilde han tvertom sagt: nu kan i først sikkert experimen- 

 tere; thi en (relativt) fuldkommen øvelse er nu tilstede. Ruin, 

 men især jeg drev det jevnlig til at kunne ganske sikkert iagt- 

 tage differensværdier, som lå mellem ^ og ja op til -fa af 

 normaltiden. Denne erfaring har jeg fundet bekræftet ved de 

 forsøg, som jeg planmæssigt anstillede netop til undersøgelse af 

 „udenadlærens" indflydelse, og hvis resultat udgjør næste afsnits 

 indhold. 



VI. Udenadlærens indvirkning. 



Jeg nedtegnede ved deltagelsen i Mehner's forsøg (Leipzig 

 1883) tabellerne, som pladsen her ikke tillader mig at aftrykke 

 (de er endnu ikke offentliggjorte). 



De første af Mehner^s forsøg med én og samme tid (t = 1,5", 

 5 = 1.5", senere b = 3", h = 4,5" og = 6") viser, at sålænge 

 normaltiden (1,5") ikke forandredes, aftog forskjelsværdierne for 

 dem, som stadig deltog, dog noget uregelmæssig, medens de for- 

 blev omtrent éns for dem, som kun enkelte gange deltog. I de 4 

 å 5 første dage gik forholdsexponenten fra ca. r V ned til X V å 

 kun undtagelsesvis (et par gange) lavere. Fra den 5te dags 2det 

 forsøg (altså efter 10 å 12 forsøgsrækker med tiden 1,5" gjentaget 

 ca. 300 å 350 gange) gik forholdsexponenten ned til T l 7 å 

 Siden holdt den sig for mit vedkommende, sålænge vi uafbrudt 

 beskjæftigede os med denne tid, almindelig omkring ^ gik enkelte 

 gange til ^V> men varierede ellers meget lidet. For de øvrige, der 

 dels ikke iagttog så skarpt, dels kun deltog i færre forsøg, derfor 

 ikke fik så stor øvelse, var den mindre konstant og almindelig 



