78 



SIGVARDT THORKELSON. 



[No. 2. 



Dette punkt er af speciel betydning for det foreliggende 

 spørgsmål; thi Estel siger („Phil. stud." II, 1. s. 63): „Nennen 

 wir v und v u die obere resp. untere verhåltnissschwelle, wo also : 



U t ... 



V = —i v u — - ist, 



t tu 



so fordert das Weber'sche gesetz, dass abgesehen von zufålligen 

 und constanten fehlern nicht nur die obere der untern verhålt- 

 nissschwelle bei derselben hauptzeit gleich sei: v = v n = v, son- 

 dern auch die verhåltnissschwellen fur alle beobachteten haupt- 

 zeiten einen und denselben werth besitzen." — Ja sågar prof. 

 G-. Th. Fechner (i et senere ofte eiteret værk: „Ueber die frage 

 des Web. gesetzes etc. 1884") synes at indrømme ligheden af 

 v og v n ved én hovedtid t som prøve på den Web. lovs gyldig- 

 hed (se s. 46 flg., s. 79 flg.), om han end nærmere holder sig til 

 v = „die mittlere verhåltnissschwelle" = w. (se s. 47 flg., hvor 

 han omtaler feil eller forsøgsomstændigheder, der kan begrunde 

 et andet forhold mellem v og v u ). 



EstePs mening er først og fremst at v skal være = v n , der- 

 som Web. lov er rigtig; da må altså ^ (=v ) være = (v n =) j* 



Da t er større end t, må tu være mindre end t\ men ikke 

 nok hermed; £ u må være i samme forhold mindre end t, som i er 

 mindre end t . Dette forhold vilde både være rigtigt og nød- 

 vendigt, dersom der ingen unøiagtigheder var ved undersøgel- 

 serne, og dersom tidssansen var meget (for ikke at sige: fuld- 

 kommen) nøiagtig. Nu har alle undersøgelser af tidssansen 

 hidtil vist, at den netop ikke er nøiagtig; små tidsdifferenser 

 gjør intet indtryk på opfatningen. Grænserne er ei nøie be- 

 stemte; men størrelserne t og t, ligesom t og t u er efter defini- 

 tionerne netop de størrelser, der kun såvidt kan skjelnes fra 

 hinanden, hvis forskjel såvidt kan mærkes. 



Efter EstePs (og Kollertfs) mening skal just af disse næsten 

 umærkbare forskjelles absolute størrelse fremkaldes et 

 grundforskjelligt forhold i opfatningen, såat når den samme for- 

 skjel mellem t og t, = Jt 0j er fremkommen som f or øg else af 



