1885.] EXPERIMENTELLE UNDERSØGELSER AF TIDSSANSEN. 



79 



størrelsen t, kan den mærkes, men ikke som forminskelse 

 fra t\ da må der større forminskelse til for at mærkes. 



Dersom det virkelig var tilfældet, at stadig t kunde skjel- 

 nes fra t, men ikke t Q fra t, når forskjellen mellem t og t var 

 lig forskjellen mellem t og t u , så vidste jeg ingen anden måde 

 at forklare det på end af forsøgsanordningen, således som også 

 Fechner (i „Ueber die f rage etc." s. 80) skarpt kalder det en 

 „zeitfehler", forårsaget ved, at normaltiden bestandig kommer 

 foran sammenligningstiden. 



Efter Kollert og Estel er dette faktum oprindelig hentet fra 

 Vierordfs forseg og kan udtrykkes så: „den først hørte tid af 

 2, der skal sammenlignes, forkortes i bevidstheden", eller: „den 

 sist hørte tid forlænges". Således bebreider udtrykkelig Estel 

 (i W.: „Phil. stud." II, 1 s. 62—63) Mauritius, at han ikke har 

 kjendt Vierordtfs konstante feil. Det synes mig derfor nødven- 

 digt at forsikre, at jeg kjender Vierordtfs forsøgsbeskrivelse og 

 resultater (i: „der zeitsinn", Tubingen 1868) meget godt, men 

 ikke kan forstå dem således, som Estel (og Wundt) har gjort, 

 men tror, at E. har overvurderet de slutninger, som deraf 

 må drages. (Jeg kommer nærmere ind herpå i næste afsnit). 



Og selv om virkelig Vierordtfs konstante feil måtte eller 

 burde forståes som af Estel skeet, følger deraf kun sikre slut- 

 ninger med hensyn til forskjellige tider; disse hinanden (i opfat- 

 ningen) lige tider er ikke så klart forskjellige fra hinanden, at 

 de angiver nogen sikker målestok for dette tidssansens forhold. 



Imidlertid lader sagen sig med sikkerhed hverken afgjøre 

 i den ene eller anden retning ved teoretiske overveielser. Jeg 

 har derfor med største forsigtighed, omtanke og varsomhed gjen- 

 tagne gange anstillet prøveforsøg for at komme efter, om dette 

 virkelig var et konstant faktum, at når t høres først, skjelnes en 

 forøget sammenligningstid (t') snarere end en forminsket f. Men 

 experimen terne har vist, at forholdet ikke er så. Der behø vedes 

 i regelen ikke større Jt (forøgelse) end Jt n (forminskelse); og 

 om enkelte gange større Jt n behøvedes, så var det igjen ligeså 

 mange gange, at Jt behøvedes større end Jt n . Jeg har derfor 

 ligesålidt ved disse prøveforsøg som ved mine andre forsøg i det 



