1885.1 



OM EN OLAVS-LEGENDE FRA RIBE. 



13 



for at bemægtige sig denne Rigets faste Borg. Olav faar dette 

 at vide, men drager dog ferst afsted efter Høimesse, pisker paa 

 Skibet, saa det flyver afsted „mod dets Sædvane", lader en af 

 sine Svende skyde fremad 3 Pile, den ene efter den anden, hvilke 

 dog alle falder ned paa Skibet; han seiler derpaa tværsigjennem 

 Landet, som deler sig og danner „det hellige Sund", og kommer 

 3 Dage før Harald til Nidaros. 



3. St. Olav forvandler sine Fiender til Sten. Hans 

 Broder Harald samler sine Mænd i Mosterhavnfor at omringe 

 Olav, men ved Guds Bistand kan de ikke røre sig af Stedet, 

 eller de synke i Jorden, nogle til Knæs, nogle til midt paa Livet 

 o. s. v. Dette Sagn kan vistnok ikke knyttes sammen med 

 Olavs historiske eller legendariske Saga; derimod findes dertil en 

 mærkelig Par allel i den fynske Geograf Claudius Clavius's Geo- 

 grafi fra Aar 1427; her nævnes nemlig blandt øer ved Norges 

 vestlige Kyst: „ Summers haun insula in qua sanctus Olaus Rex 

 et martir debellabat fratrem suum infideiem uisibili adiutorio 

 dei quod oculis vidisse fauet". 1 „Summershavn" synes nemlig 

 her kun at være en Skrivfeil eller Hukommelsesfeil (foranle- 

 diget ved samme Navn i Halland) for Mosterhavn; ialfald viser 

 den angivne Bredde og Længde paa et Sted mellem Bergen og 

 Stavanger, og Geografens Beretning svarer saaledes netop til 

 den Situation, som Legenden skildrer. 



4. St. Olav byder Vand at vælde ud af Fjeldet og 

 læsker sine tørstige Mænd. Dette Sagn er her fremstillet 

 efter det bibelske Mønster (Moses), men er dog nok ægte, da 

 det jo mindér om alle de traditionelle St. Olavs-Kilder i Norge; 

 det tilføies jo ogsaa ganske sagnmæssigt, at Strømmen „usque 

 in presens ibidem effluit". 



5. St. Olavs Dødsmaade har kun de Ejendommelig- 

 heder, at han var hele Dagen udsat for sine Fienders Spyd og 

 Øxer uden at kunne saa res, og at han endelig rammes af 

 sin egen Broder. 



1 Se Facsimilet i Nordenskidlds Studier och Forskningar S. 68. 



