1885.] NORGES HELLIGE KILDER EFTER REFORMATIONEN. 



9 



Sølvpenge, som vare blevne nedkastede deri som Offer. Omkring 

 1814 derimod synes Sogningen ganske at være ophort. 1 



31. St. Olafs Kilde paa Klingen i Værdal. 



Endnn ved Begyndelsen af Tyveaarene vidste Sagnet at be- 

 rette om denne Kilde, at den var fremsprunget paa St. Olafs 

 Bon, da han og hans Hær vansmægtede af Tørst, og at den tid- 

 ligere var bleven sogt af en Mængde Kroblinge. der troede her 

 at skulle gjenvinde sin Helbred. 2 



32. St. Olafs Kilde i Imsdalen i Snaasen. 



Kilden, der springer frem af en Myr, stod tidligere i stort 

 By for sin formentlig lægende Kraft. Oldinge og Kroblinge 

 søgte didhen og lod sine Krykker og Stave efter sig. Ved Be- 

 gyndelsen af dette Aarhundrede ophorte Valfarterne. 3 



33. St. Olafs Kilde ved Venesnnd i Bindalen. 

 Endnn ved Begyndelsen af Firtiaarene ansaa Almuen denne 



Kildes Vand for at indehave helbredende Kræfter. 4 



34. St. Helenes Kilde paa Torget havde allerede 

 ved 1740 tabt sit Ry for Hellighed. 5 



Af de ovenfor opregnede hellige Kilder er der. som man 

 vil have bemærket, nogle, af hvis tidligere Hellighed kun Nav- 

 net har holdt sig i Traditionen. For Flertallets Vedkommende 

 er imidlertid Beretninger om Valfarter forhaanden. Disse Be- 

 retninger gaar ud paa, at vedkommende Kilde troedes at besidde 

 Lægedomskraft for allehaande Sygdomme og Skrøbeligheder 

 baade hos Mennesker og Dyr, at man helst burde benytte det 

 hellige Vand paa selve Stedet, medens man dog ogsaa i Xøds- 



1 A. 0. Øverland efter Schønings utrykte Reise, i Xorsk Fara. II, 46. Kliiwer, 

 Mindesmærker, Pag. 100. 



2 Sagnet behandlet poetisk af Kliiwer, Budstikken, IV, 224. 



3 S. B. Brun i Det kongl. Norske Vidensk. Selskabs Skrifter i 19de Aarh. 

 I, 211. 



4 Faye, Folkesagn, Pag. 120. 



5 Amtmand Schelderups Xordlands Amts Beskrivelse fra Tiden omkring 1744, 

 Afskr. i Rigsarkivet. 



